ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7896/20

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/199/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Онищенко О.І., Скрипки А.А.

Позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»

Відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення не зазначено

УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року АТ «Акцент Банк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № SAMABWFС1 від 26.06.2019 року у розмірі 22257,26 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався, що при підписанні анкети заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://а-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як вказував АТ «Акцент Банк», він свої зобов`язання виконав, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, проте, ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору та ст. ст. 526, 527, 1054 ЦК України своїх зобов`язань не виконав, не повернув своєчасно Банку заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 13.08.2020 утворилась заборгованість у розмірі 22257,26 грн, яка складається з: 14993,71 грн заборгованість за тілом кредиту; 6913,55 грн заборгованість за відсотками; штраф 350 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 жовтня 2020 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» заборгованість за кредитом у сумі 14993 грн. 71 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги Банку у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що банком на час укладення договору відповідачеві на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» була надана уся необхідна інформація в письмовому вигляді. В результаті сторони 26 червня 2019 року уклали кредитний договір та відповідач користувався кредитом, що підтверджується випискою з розрахунку заборгованості.

Підписавши кредитний договору, відповідач свідомо погодився з усіма Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк».

На переконання апелянта, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що до позовної заяви був наданий паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені усі умови кредитування, строки, проценти, інші умови і цей паспорт був підписаний боржником. Тому відмову суду у стягненні заборгованості не у повному розмірі, визначеному у позовній заяві, вважає безпідставною та наполягає на задоволенні позову у цій частині.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не поданий.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог АТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитом сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц.

Судом встановлено, що 26.06.2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Акцент-Банку (а. с. 6).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 згоден із тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку та зобов`язується виконувати зазначені Умови та Правила, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Акцент-Банку www.a-bank.com.ua.

На підтвердження заявленої банком у позові заборгованості ОСОБА_1 , суду надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, яка станом на 13.08.2020 року становить 22257,26 грн, з яких: 14993,71 грн заборгованість за кредитом; 6913,55 грн заборгованість за відсотками, пеня 350 грн. (а. с. 5).

З виписки по рахунку відповідача за період з 26.06.2019 по 19.11.2020 вбачається, що останній користувався кредитними коштами (а. с. 50-52)

Також до позову доданий Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а. с. 6 зворот, а.с. 7).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. У кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складову його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками та штраф.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, Банк посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банку та на Тарифи надання банківських послуг, оригінал яких знаходиться у позивача та які розміщені на банківському сайті позивача як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитної картки та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ Акцент-Банку, які розміщені на банківському сайті https://а-bank.com.ua/green/tariffs в розділі «Умови та правила», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено: пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші положення та умови (а.с.8-15).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приймає до уваги наступне.

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, надані позивачем докази, зокрема, Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підтверджують того, що саме ці Тарифи та Витяг розумів відповідач та ознайомився з ним, підписуючи анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, а також, те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом у цій справі бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц, № 330/1607/16-ц.

Підстав відступити від вказаних правових висновків під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила, в зв`язку з чим, посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду 2018 року, до уваги не беруться.

Апеляційний суд враховує, що позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів, які б безсумнівно і достовірно підтверджували, що наявний в матеріалах справи Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» і Витяг із Умов надавались для ознайомлення відповідачу та він погодився з ними, підписуючи заяву. Позивачем не доведено також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування та які додані банком до позовної заяви.

Як встановлено апеляційним судом, у паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» підпис відповідача відсутній та відсутня будь-яка інформація, яка б підтверджувала ідентифікацію відповідача.

Разом з тим, у розділі 7 цього паспорту вказано, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019. Однак, договір між сторонами укладений 26 червня 2019 року, про що свідчить Анкета-Заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, яка підписана відповідачем 26 червня 2019 року. Тобто вказана у паспорті споживчого кредиту інформація після 01.01.2019 року втратила свою чинність і на момент укладення між сторонами кредитного договору не була актуальною. За таких обставин, наявний у справі паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» апеляційний суд не приймає до уваги як такий, що не є належним і допустимим документальним доказом у розумінні приписів ст.ст.76-80 ЦПК України.

Позивачем не надано суду першої інстанції та не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на підтвердження укладення кредитного договору у відповідності до приписів Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронну комерцію».

Більше того, анкета-заява позичальника від 26.06.2019 року свідчить, що обов`язковою складовою кредитного договору, який укладено сторонами, є Умови та правила надання банківських послуг, що визначають питання нарахування пені, комісії та штрафів, які не визначені в заяві. Проте до позовної заяви долучено лише Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку (а.с.15), які не стосуються кредитного договору, який укладено сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти відповідно до умов укладеного 26.06.2019 року сторонами кредитного договору № SAMABWFС1, користувався ними, проте заборгованість за кредитом своєчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість.

Як зазначалось вище, станом на 13.08.2020 року заборгованість відповідача перед АТ «Акцент-Банк» за кредитним договором (тіло кредиту) становить 14993.71 грн.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що надані банком Паспорт споживчого кредиту і Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують наявності підстав для стягнення заборгованості за відсотками.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Акцент-Банк, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 26.06.2019 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказані висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що у доданому Банком до позову розрахунку заборгованості за кредитним договором, сума у розмірі 350 грн визначена як пеня, при цьому, згідно умов, які сторони погодили у Паспорті споживчого кредитування, за наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит пеня не застосовується.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на сукупність обставин справи та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк» без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383, 384, 389, 309, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент Банк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: