Справа № 234/8132/21
Провадження № 2-о/234/686/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року м. Краматорськ

матеріали цивільної справи № 234/8132/21, номер провадження № 2-о/234/686/21

за заявою

ОСОБА_2 заінтересовані особи: Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області та Головне управління державної міграційної служби України в Донецької області,

про встановлення факту, що має юридичне значення

1.Стислий виклад позиції заявника:

Заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Сирії, якому 25.06.2005 року Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області надало дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію».Дозвіл на імміграцію в Україну і посвідку на постійне проживання заявник отримав на ім`я ОСОБА_2 . Такі анкетні данні заявника були записані в його російському паспорті.17.03.2015 року в Головному управлінні державної міграційної служби України в Донецькій області, на підставі свого сірійського паспорта та свідоцтва про народження заявник отримав нову довідку на постійне проживання в Україні. В цій довідці, як і в його сірійському паспорті були зазначені тільки його прізвище та ім`я, а саме - ОСОБА_2 .В лютому 2020 року заявник звернувся до Головного управління держаної міграційної служби України в Донецькій області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні, однак отримав відповідь, що надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання немає можливості, у зв`язку з тим, що до справи долучено свідоцтво про народження заявника, у якому прізвище та ім`я по батькові « ОСОБА_2 » не відповідає паспортному документу та висновку про надання дозволу на імміграцію (прізвище та імя по батькові - ОСОБА_2 ). Таким чином, для перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянину РФ ОСОБА_2 необхідно привести свідоцтво про народження у відповідність до інших документів, які знаходяться у матеріалах справи про надання дозволу на імміграцію. Просить встановити юридичний факт про те, що саме громадянину Сирії - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Хама, Сирія, батьком якого є ОСОБА_2 , 25.06.2005 року Управлінням державної міграційної служби України в Харківській області надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.3 ч.3 ст. 4 Закону України « Про імміграцію» від 07.06.2001 року, та 21.06.2010 року саме заявник - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 - терміном дії - безстроково, що встановлює усі його права, пов`язані із видачею такої посвідки.

2. Заяви (клопотання ) позивача.

Заяв та клопотань від позивача не надійшло.

3. Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (частина друга статті 293 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Отримання посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання регулюється порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2 , останній фактично просить визнати належним йому спірний документ, тобто в даному випадку виникає спір про законність наданого йому дозволу на імміграцію. Також заявником не надано доказів звернення до відповідних органів з заявами про виправлення помилок в паспортних документах.

Згідно зі змістом п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31березня 1995року «Про судову практику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Законодавством встановлено певний порядок щодо факту, який заявник ОСОБА_2 просить встановити, а тому існує спір про право.

4. Позиція судді.

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

За таких обставин, заява ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області, Головне управління державної міграційної служби України в Донецької області, про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, наслідком чого, у відповідності до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, є відмова у відкритті провадження у справі та повернення заяви зі всіма додатками заявнику.

Керуючись ст.ст. 260-261, 315, 353, 354 ЦПК України, суддя.

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області, Головне управління державної міграційної служби України в Донецької області,про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя С. М. Ткачова