Справа № 152/753/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 липня 2021 року м. Шаргород

Cправа №152/753/21

Провадження №2/152/298/21

Шаргородський районний

суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Полігас Володимир Миколайович, до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дітей,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача, третіх осіб.

1.Виклад позиції позивача.

15.06.2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Полігас В.М., звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дітей, в якому просить визнати ОСОБА_2 батьком дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю яких є вона; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що проживає з відповідачем в одному селі Зведенівка. З дитинства вона та відповідач ходили до однієї школи, де покохали один одного і в подальшому почали зустрічатися. З 2003 року вона та відповідач почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу у будинку з батьками відповідача.

Під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_6 .

Оскільки вони проживали в незареєстрованому шлюбі, будучи неповнолітніми, то запис про батька доньок був вчинений на підставі ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.135 СК, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

В актових записах та в свідоцтвах про народження доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 батьком дітей записаний громадянин України ОСОБА_7 , запис про батька вчинено у відповідності до ст.135 СК України.

Відповідач є батьком дітей, про що він неодноразово заявляв при свідках, називає їх доньками, а діти називають його батьком.

Після народження дітей відповідач постійно спілкувався з ними та проводив час, цікавився їх особистим життям, брав участь у їх вихованні, надавав матеріальну допомогу.

З 2010 року вона та відповідач припинили спільне проживання.

Їхні доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишилися проживати з нею та на теперішній час знаходяться на її повному утриманні, що підтверджується довідкою виконкому Зведенівської сільської ради.

На її прохання відповідач відмовляється подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства щодо доньок.

Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно із ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю.

На теперішній час відповідач ОСОБА_2 перестав піклуватися про дітей, не приймає участі у їх вихованні, не надає матеріальну допомогу, а вона не може самостійно матеріально забезпечити повноцінне утримання та виховання дітей.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч.1 ст.155 СК України.

У зв`язку із тим, що відповідач ніяким чином не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги, і угоди про добровільну сплату аліментів між ними не було досягнуто, вона змушена звернутися до суду з вимогою про стягнення з нього аліментів на утримання дітей.

Згідно з ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Попередній розрахунок суми судових витрат, які вона понесла: судовий збір 908 грн., за надання правничої допомоги 5000 гривень.

При зверненні з цим позовом до суду позивач покликається на вимоги ст.ст.125, 128, 180, 181, 182, 183, 191 СК України.

В підготовче судове засідання, призначене на 06.07.2021 року, позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Полігас В.М. не прибули, про його дату, час та місце повідомлені належним чином.

06.07.2021 року представник позивача адвокат Полігас В.М., що діє на підставі ордеру серії ВН №178909 (а.с.18), подав до Шаргородського районного суду заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні у його та позивача ОСОБА_1 відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити; понесені позивачем витрати на надання правничої допомоги просить залишити за позивачем; у випадку визнання позову відповідачем не заперечує щодо ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні (а.с.41).

2. Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 22.06.2021 року до суду не подав, а також не прибув у підготовче судове засідання, призначене на 06.07.2021 року, про його дату, час та місце повідомлений належним чином, разом з тим 05.07.2021 року подав до Шаргородського районного суду заяву про повне визнання позовних вимог ОСОБА_1 , не заперечує щодо задоволення позову та зазначив, що визнає себе рідним батьком дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на що відсутня необхідність у призначенні судово-медичної генетичної експертизи з метою встановлення батьківства. Також, відповідач у заяві зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідач просить, з огляду на визнання ним позову, судові витрати по сплаті судового збору стягнути з нього у розмірі 50%. Також, відповідач просить розгляд справи у підготовчому засіданні проводити у його відсутності та не заперечує щодо ухвалення судом рішення у підготовчому засіданні (а.с.38).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача.

1. Представник позивача адвокат Полігас В.М. разом із позовом подав клопотання про призначення судово-медичної експертизи з метою встановлення батьківства (а.с.17).

2. Представник позивача адвокат Полігас В.М. 24.06.2021 року надіслав до суду клопотання про слухання справи в режимі відеоконференції (а.с.30).

3. Представник позивача адвокат Полігас В.М. 06.07.2021 року подав до суду заяву про розгляд справи у його та позивача ОСОБА_1 відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити; понесені позивачем витрати на надання правничої допомоги просить залишити за позивачем; у випадку визнання позову відповідачем не заперечує щодо ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні (а.с.41).

4. Відповідач ОСОБА_2 05.07.2021 року подав до суду письмову заяву про визнання у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 , в якій зазначив, що визнає себе рідним батьком дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на що відсутня необхідність у призначенні судово-медичної генетичної експертизи з метою встановлення батьківства; згоден сплачувати аліменти на утримання доньок в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно; з огляду на визнання ним позову просить судові витрати по сплаті судового збору стягнути з нього у розмірі 50%; розгляд справи у підготовчому засіданні просить проводити у його відсутності та не заперечує щодо ухвалення судом рішення у підготовчому засіданні (а.с.38).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 22.06.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Полігас В.М., до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дітей в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.07.2021 року (а.с.24-25).

2. Відповідно до ухвали судді від 25.06.2021 року у порядку підготовки справи до розгляду задоволено клопотання адвоката Полігаса В.М. та визначено його участь у підготовчому засіданні та під час судового розгляду справи у режимі відеоконференції із Жмеринським міськрайонним судом (а.с.32-33).

3. В підготовче судове засідання, призначене на 06.07.2021 року не прибули позивач, її представник, відповідач, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, у зв`язку із чим суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності зазначених учасників справи, враховуючи, що перешкод для розгляду справи немає та враховуючи подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, а також враховуючи, що відповідач заявив про повне визнання позову.

4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в підготовчому судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

5. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб.

6. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог ОСОБА_1 .

7. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про залишення без задоволення клопотання адвоката Полігаса В.М. про призначення судово-медичної експертизи з метою встановлення батьківства з огляду на визнання позову відповідачем ОСОБА_2 .

8. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо визначення походження дітей, зокрема, щодо визнання батьківства, та щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2003 року до 2010 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, тобто у фактичних шлюбних відносинах.

Вказана обставина визнається сторонами, з огляду на визнання позову відповідачем, тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Так, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Під час створення сім`ї у 2003 році позивач та відповідач були неповнолітніми, досягли, відповідно, 14 та 17 років, у зв`язку із чим шлюб сторін не зареєстрований.

Вказана обставина також визнається сторонами, з огляду на визнання позову відповідачем, тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Будучи неповнолітньою (у віці 16 років) та перебуваючи у незареєстрованому шлюбі з відповідачем, позивач ОСОБА_1 народила двох дітей.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області в сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_3 , що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видано Зведенівською сільською радою на підставі актового запису №02 від 20.02.2005 року (а.с.12).

Разом з тим, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 11.03.2021 року №0 вбачається, що в актовому записі №02 від 20.02.2005 року прізвище, ім`я, по-батькові дитини зазначено як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; матір`ю дитини зазначена ОСОБА_1 , а батьком дитини зазначений ОСОБА_7 . При цьому, підставою запису відомостей про батька зазначено вказівку матері дитини, що відповідає положенням ст.135 СК України (а.с.14).

Також, ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області в сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_4 , що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видано Зведенівською сільською радою на підставі актового запису №14 від 14.12.2005 року (а.с.13).

Разом з тим, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 11.03.2021 року №4 вбачається, що в актовому записі №14 від 14.12.2005 року прізвище, ім`я, по-батькові дитини зазначено як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; матір`ю дитини зазначена ОСОБА_1 , а батьком дитини зазначений ОСОБА_7 . При цьому, підставою запису відомостей про батька зазначено вказівку матері дитини, що відповідає положенням ст.135 СК України (а.с.15).

Вказані обставини також визнаються сторонами, з огляду на визнання позову відповідачем, тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Таким чином, на момент народження дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що мало місце 25.01.2005 року та 28.11.2005 року відповідно, позивач ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі, тому реєстрація народження дітей була проведена у відповідності до ст.135 СК України.

Крім того, судом встановлено, що станом на 2005 рік, тобто у період народження дітей, позивач та відповідач проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто у фактичних шлюбних відносинах, та у період спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах у них і народилися доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

З огляду на визнання позивачем свого батьківства щодо дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , народжених позивачем ОСОБА_1 , то судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батьком цих дітей.

Відтак, права позивача щодо визнання батьківства відносно народжених нею дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 порушені, тому підлягають поновленню у судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог про визнання батьківства відповідача.

Крім того, вирішуючи спір суд встановив, що позивач та відповідач, які не перебували у зареєстрованому шлюбі на час народження дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , але проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на теперішній час проживають окремо, створили інші сім`ї.

Діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з матір`ю, відповідно до довідки Джуринської сільської ради від 22.03.2021 року за №271 (а.с.16), та знаходяться на її утриманні.

Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, який, відзиву на позов не подавав, а подав заяву про визнання позову.

Також, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на їх утримання, оскільки доказів того, що він є непрацездатним, або що він не працює та не отримує доходу, останній суду не надав.

Таким чином, суд вважає, що відповідач від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання дітей ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дітей, покладено на позивача ОСОБА_1 , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дітей.

Відтак, суд встановив порушення прав позивача на належне утримання неповнолітніх дітей сторін з боку батька дітей, яке підлягає судовому захисту.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі третини (1/3 частини) заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 15.06.2021 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття.

Визначення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі третини доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, гарантуватиме отримання дітьми надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо визначення походження дитини, зокрема, щодо визнання батьківства, та щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України,

Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, кожна особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного права, обравши один із передбачених ст.16 ЦК України способів захисту цивільного права, що відповідає специфіці виниклих правовідносин.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (ст.125 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.126 СК України).

Згідно із ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду .

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (ч.ч.2, 3 ст.128 СК України).

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч.4 ст.128 СК України).

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч.1 ст.135 СК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що

достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх

сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного

господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження,

спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України).

VІ. Висновки суду

Аналіз доказів, встановлених обставин у їх сукупності переконує суд у тому, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Так, з огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач визнав своє батьківство щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши у заяві до суду, що не потребує проведення судово-медичної генетичної експертизи, а також визнав, що не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і основний обсяг обов`язків по їх утриманню покладено на позивача, що ставить сторони у нерівні умови, то позов ОСОБА_1 про визнання батьківства та про стягнення аліментів на утримання дітей і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/3 частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, підлягає задоволенню.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі третини (1/3 частини) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дітей без участі відповідача, який від матеріального утримання дітей ухиляється.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов про стягнення аліментів також підлягає задоволенню.

При цьому, при визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, за вибором позивача ОСОБА_1 , а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо такого способу стягнення аліментів, оскільки відзиву на позов на пропозицію суду, що викладена в ухвалі від 22.06.2021 року, відповідач не подав, а подав заяву про визнання позову.

До того ж, аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей, слід визначити в розмірі третини (1/3 частини) від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.06.2021 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від доходу якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей і отримання дітьми сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Отже, суд констатує той факт, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозв`язку і які дають підстави для висновку про задоволення позову.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю, то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні з позовом до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 908 грн. за звернення із позовною вимогою про визнання батьківства (а.с.1).

До початку розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_2 подав заяву про повне визнання позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.38).

Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті подав заяву про повне визнання позовних вимог, та враховуючи, що позов у частині визнання батьківства підлягає задоволенню, то, відповідно до ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України ЦПК України, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто в сумі 454 грн., а також підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454 грн.

Так, згідно з п.1 Розділу І Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 року за №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за №1650/24182, цей Порядок розроблено на виконання, в тому числі, статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 5 Розділу І вказаного Порядку встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за судовим рішенням, яке набрало законної сили.… У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до головних управлінь Казначейства подається копія судового рішення, засвідчена належним чином.

Відповідно до п.3 Розділу І вказаного Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Пунктом 10 Розділу І вказаного Порядку визначено, заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

При зверненні до суду з означеним позовом в частині стягнення аліментів ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 454 грн. відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, враховуючи, що до початку розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_2 подав заяву про повне визнання позовних вимог (а.с.38), а іншу частину судового збору в сумі 454 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що представник позивача адвокат Полігас В.М. 06.07.2021 року подав до суду заяву, у якій, серед іншого, зазначив про те, що витрати позивача на правничу допомогу просить залишити за позивачем ОСОБА_1 , то вказані витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 27, 81, 83, 89, 197, 198, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст.125, 126, 128, 135, 179, 180-182, ч.1 ст.183, ст.191 СК України, ст.16 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Полігас Володимир Миколайович, до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 батьком дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю яких є ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмірі третини (1/3 частини) від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.06.2021 року та до досягнення дітьми повноліття.

Розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дітей, тобто в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого за квитанцією від 12.04.2021 року №ПН 4046720 при поданні позову до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дітей, тобто в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Іншу частину судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повне ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка с. Чорногірка Березівського району Одеської області, жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повне рішення складено 06.07.2021 року.

Суддя: