ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2021 року

м. Харків

справа № 621/3175/20

провадження № 22-ц/818/3181/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Філіп`євої В.,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк (надалі АТ КБ, Банк) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.10.2016 в розмірі 21785,90 грн та судових витрат.

Позов мотивований тим, що 12 жовтня 2016 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взятих на себе за договором зобов`язань належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 12.10.2020 має заборгованість у розмірі 21785,90 грн, яка складається з: 15650,48 грн - заборгованість за тілом кредита (яка складається з простроченого тіла кредиту), 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 1041,68 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 грн комісії, 15,00 грн пені.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 лютого 2021 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підписавши анкету-заяву відповідач погодився, що анкета-заява разом з Умови та правила надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають Договір про надання банківських послуг. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, повністю згодна з умовами кредитування. Відповідачу було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку та видано кредитну карту. Сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна кртка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватись нею у межах строку дії картки. Відповідач неодноразово зверталась до Банку з метою пере випущення картки. Враховуючи, що кредитний ліміт є поновлювальною лінією, то сума заборгованості за тілом кредиту постійно змінюється в залежності від використання відповідачем кредитних коштів та внесення нею платежів на погашення заборгованості. Кошти в необхідному розмірі відповідач не сплачувала, таким чином виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувалася грошима, знімала кошти, розраховувалася карточкою, частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Крім того, безпідставно відмовив у стягненні відсотків, оскільки основними вимогами банку за кредитним договором є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В письмових поясненнях ОСОБА_3 , яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», зазначила, що 12.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим вона підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Звертає увагу суду на те, що підписуючи анкету-заяву від 12.10.2016 року ОСОБА_1 вже була клієнтом банку, тобто вже була ідентифікована в банку, і до підписання анкети-заяви 12.10.2016 вже користувалася кредитним лімітом. 12.10.2016 при підписанні анкети-заяви, видачі картки та встановленні нового кредитного ліміту і відповідачки існувала заборгованість за кредитним лімітом, яким вона користувалася раніше, тому вказана заборгованість була перенесна на нову видану картку, що обумовило виникнення мінусового балансу на вказану дату у висці. З виписки по картковим рахункам ОСОБА_1 , станом на 12.10.2016 відповідач вже мала заборгованість в сумі -7380,60 грн, і в цей же день було встановлено кредитний ліміт в сумі 4400,00 грн. 13 листопада 2018 відповідач вносить на рахунок позивача 14969,95 грн, але її заборгованість за кредитом при цьому залишилась 13347,95 грн. Станом на 12.11.2018 баланс рахунку складав -22350,55 грн. 12.11.2018 на картку виконано переказ в сумі 15000 грн, після поповнення баланс станом на 12.11.2018 склав -7350,55 грн. також зазначає, що 12.11.2018 та 13.11.2018 відповідачем виконані наступні витрати: перекази: 9667,29 грн, 209,05 грн, 522,61 грн, 209,05 грн, 1200,00 грн, 1570,00 грн, 261,31 грн та знаття готівки 647,00 грн та 647,00 грн. Отже, 12.11.2018 на рахунок позивача були зараховані 14969,95 грн і вцей же день заборгованість за тілом кредиту склала 13347,95 грн, оскільки в цей же день відповідачем сплачені кошти були знову використані з огляду на те, що кредитна лінія є поновлювальною. В анкеті-заяві від 12.10.2016 процента ставка та інші складові кредиту не зазначені. У виписці по рахунку зведений єдиний баланс по рахунку, який склав 21785,90 грн. Банком було зроблено розрахунок заборгованості, який складається з: тіло 15650,48 грн, прострочені відсотки 4943,74 грн, відсотки за ст. 625 ЦК 1041,68 грн, пеня 150,00 грн. Враховуючи, що відповідачем було сплачено 574,42 грн прострочених відсотків, тому їх з тіла кредиту необхідно вирахувати. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту підлягає до стягнення у розмірі 15076,06 грн (15650,48-574,42). Зазначені грошові кошти фактично отримані та використані відповідачем в добровільному порядку не повернуті. Зазначає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами укладення між ним та відповідачем на погоджених умовах Договору банківського кредиту, а отже не доведено розмір заборгованості, що підлягає стягненню.

Проте, судова колегія повністю погодитися з зазначеним висновком суду не може.

З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 підписавши анкету-заяву та своїм підписом у заяві підтвердила, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Також відповідач зобов`язалася зі змінами знайомитися самостійно на офіційному сайті, про що свідчить копія анкети-заяви (а.с. 20).

Також Банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та копії Умов та Правил надання банківських послуг, в яких відсутні відомості від якого числа дана документації та в який проміжок часу вона діяла, які відповідачем не підписані (а.с. 21, 22-76).

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 8-12) та виписки (а.с. 13-17), станом на 12.10.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 21785,90 грн, яка складається з: 15650,48 грн - заборгованість за тілом кредиту (яка складається з простроченого тіла кредиту), 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 1041,68 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 грн нараховано комісії, 15,00 грн нарахована пеня.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІІ).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України в Рішенні у справі за конституційним поданням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі процентів посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Однак витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», який міститься в матеріалах справи, не містить ані особистого підпису позичальника, ані дати їх складання. Банком всупереч вимог закону не надано доказів ознайомлення позичальника саме з такою редакцією Умов та правил надання банківських послуг, а також відомостей щодо того, коли та на підставі яких документів (Рішення уповноваженого органу) банком затверджена саме така редакція Умов та правил надання банківських послуг.

Банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені в Правилах і Умовах, Тарифах Банку, і з якими, як вважав би банк, позичальник був ознайомлений.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.рrivatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-якій редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, у даному випадку анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Як було встановлено, ОСОБА_5 підписав анкету-заяву на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, визнавши факту отримання кредитних коштів (а.с. 20).

З довідки, яка додана банком до позову вбачається, що між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні карти: № НОМЕР_1 дата відкриття 12.10.2016 строком дії 04/18 та № НОМЕР_2 дата відкриття 14.03.2018 строком дії до 01/22 (а.с. 18).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідачу було відкрито рахунок та встановлено кредитний ліміт на картку № НОМЕР_1 у розмірі 4400 грн, який у подальшому був збільшений (а.с. 19)

Як вбачається з виписки по рахунку, відповідач користався кредитними коштами Банку.

Згідно з наданим Банком додаткових письмових пояснень, було зазначено, що станом на 12.10.2016 відповідач вже мала заборгованість в сумі -7380,60 грн, і в цей же день було встановлено кредитний ліміт в сумі 4400,00 грн. 13 листопада 2018 відповідач вносить на рахунок позивача 14969,95 грн, але її заборгованість за кредитом при цьому залишилась 13347,95 грн. Станом на 12.11.2018 баланс рахунку складав -22350,55 грн. 12.11.2018 на картку виконано переказ в сумі 15000 грн, після поповнення баланс станом на 12.11.2018 склав -7350,55 грн. 12.11.2018 та 13.11.2018 відповідачем виконані наступні витрати: перекази: 9667,29 грн, 209,05 грн, 522,61 грн, 209,05 грн, 1200,00 грн, 1570,00 грн, 261,31 грн та знаття готівки 647,00 грн та 647,00 грн. Отже, 12.11.2018 на рахунок позивача були зараховані 14969,95 грн і в цей же день заборгованість за тілом кредиту склала 13347,95 грн, оскільки в цей же день відповідачем сплачені кошти були знову використані з огляду на те, що кредитна лінія є поновлювальною. Враховуючи, що відповідачем було сплачено 574,42 грн прострочених відсотків, тому їх з тіла кредиту необхідно вирахувати. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту підлягає до стягнення у розмірі 15076,06 грн.

Оскільки використані позичальником кошти в повному та добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 12.10.2016 у розмірі 15076,06 грн.

З огляду на вище викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту - скасуванню, з ухваленням у цій частині нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.10.2016 у розмірі 15076,06 грн.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції позов Банку визнаний обґрунтованим на 54,12 %. При подачі позовної заяви Банк сплатив 2102 грн судового збору (а.с. 869), тому з ОСОБА_6 на користь Банку належить стягнути 1137,60 грн судового збору за подачу позовної заяви. При подачі апеляційної скарги 3153 грн (а.с. 123), тому з ОСОБА_6 на користь Банку належить стягнути 1706,40 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити частково.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом за договором № б/н від 12.10.2016 року у розмірі 15076 (п`ятнадцять тисячі сімдесят шість) гривень 06 (шість) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 1137 (одна тисяча сто тридцять сім) гривень 60 (шістдесят) копійок судового збору, сплачених при подачі позовної заяви.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1706 (одна тисяча сімсот шість) гривень 40 (сорок) копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційного скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 1 липня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина