Справа № 594/637/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді: Губіш О.А.

при секретарі: Окулянко У.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Борщеві, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі з 20 червня 2008 року по 13 жовтня 2020 перебувала у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , який на даний час проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Поряд з тим зазначила, що їй одній важко утримувати дитину, так як на даний час не працевлаштована. З часу відсутності батька, допомогу в утриманні та вихованні сина надавала її бабуся, в господарстві якої вона проживає разом із сином.

Син потребує щоденного повноцінного догляду, повноцінного харчування, йому необхідно забезпечити фізичний, духовний та моральний розвиток, щоденне піклування здоров`ям. На сьогодні на утримання сина вона витрачає близько 8000 грн. в місяць, куди входять витрати на харчування дитини в дитячому садочку, які становлять 300 грн. в місяць, витрати на хлібобулочні, молочні, м`ясні вироби, на засоби гігієни, на медикаменти для лікування простудних та інших вірусних захворювань, відпочинок на морі до 20000 грн.

Щорічно є потреба, оскільки дитина росте, купляти зимовий, демісезонний, весняний та літній одяг та взуття.

Також несе витрати і на дозвілля дитини і син відповідно до віку потребує розважальні ігри.

Сам же відповідач неналежно ставиться до обов`язку матеріального забезпечення дитини, добровільно та основне періодично надавати кошти на утримання сина бажання не виявляє. Відповідач проживає в господарстві своїх батьків у с.Новосілка Заліщицького району, займається неофіційним перевезенням та працевлаштуванням громадян України за кордоном. У своїй власності та користуванні має автомобіль Ренаульт Трафік, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Інших утриманців не має, фізично здоровий, та має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

А тому, враховуючи її матеріальний стан, а також те, що відповідач є фізично здоровий, працездатний, отримує стабільний та регулярний дохід, просила суд стягнути з нього аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача адвокат Шевчук В.О. подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що відповідач заперечує твердження позивача про те, що він «залишив сім`ю» і те, що спільна дитина перебуває повністю на утриманні позивача, оскільки ініціатором окремого проживання та розлучення була саме позивач. Відповідач за згодою позивача, відвідує свою дитину, цікавиться життям та її розвитком, а також надає посильну допомогу на її утримання, як батько, шляхом надання готівкових коштів та речей безпосередньо позивачу, під час відвідувань сина.

У позовній заяві позивач не в повній мірі зазначила обставини, які характеризують її матеріальний стан, а саме те, що вона на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі і спільно проживає із ОСОБА_4 . Спільно із відповідачем, по 1/2 частині кожний, володіє квартирою площею 71,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , і якою фактично користується позивач; автомобіль, РЕНО ТРАФІК 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , перебуває у спільній частковій власності позивача і відповідача (по Ѕ кожен).

В позовній заяві позивач просить стягувати із відповідача аліменти на утримання сина в сумі 4000 грн. з подальшою індексацією суми відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач розуміє необхідність стягнення аліментів, проте не погоджується із їх заявленим розміром, оскільки такий є надмірним, відтак просить їх задоволити в розмірі, що не перевищує 1160 грн. 50 коп., виходячи з наступних міркувань. Так, позивач на обґрунтування розміру аліментів вказала, що витрати на харчування дитини становлять, за розрахунками позивача, 300 грн., розмір витрат на засоби гігієни дитини позивачем не вказано і не підтверджено їх понесення, але в будь якому випадку, виходячи із засад розумності не можуть перевищувати 500 гривень в місяць, 50% яких повинен нести відповідач, що в орієнтовному розмірі становить 250 гривень в місяць. Розмір витрат на медикаменти для лікування простудних та інших вірусних захворювань, відпочинок на морі позивачем вказано в розмірі 20000 грн. і не підтверджено їх понесення. Наприклад, витрати позивача на відпочинок на морі не могли бути нею понесені, оскільки практично до серпня 2020 року, сторони проживали разом як подружжя. Крім того, дані витрати, є додатковими витратами на дитину і не є аліментами (коштами на утримання дитини), відповідно не можуть враховуватися при встановленні розміру аліментів.

Щодо заявлених позивачем витрат на «одяг демісезонний одяг фактично двічі на рік, бо за літо дитина виростає з одягу весняного, літній одяг та взуття, і це з врахуванням, що дитина відвідує дитячий заклад, де потрібно щодня змінювати повсякденний одяг та мати святковий одяг при проведенні дитячих тематичних свят», то відповідач по можливості також забезпечує дитину одягом та передає позивачу готівкові кошти на відповідні витрати .

Доказів того, що позивач несе щомісячні витрати на дозвілля дитини відповідно до віку, надано не було, при цьому участь у відповідача має становити половину від таких витрат, виходячи з рівності участі батьків у витратах на утримання спільної дитини.

Крім того зазначив, що позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач не має інших утриманців, він фізично здоровий. Проте дане твердження спростовується наступним. Відповідач є інвалідом III групи загального захворювання, якому протипоказана важка фізична праця, що підтверджується копією Довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ДАВ №209359 і як інвалід потребує реабілітації, що підтверджується копією Індивідуальної програми реабілітації інваліда №217, що потребує матеріальних витрат; у відповідача була виявлена хондросаркома G1 правого дистального стегна і проведена була реконструкція з автолологічним штифтом із стегна та 2 гвинтами, яка проводилась в Республіці Італія у 2010-2012 р.р., що і слугувало причинами попередніх поїздок в Республіку Італію. В подальшому лікування і реабілітацію захворювання відповідач проводив в Україні. Відповідач має на утриманні двох своїх непрацездатних батьків, з якими проживає в с. Новосілка, Чотрківського (раніше Заліщицького) району, що підтверджується копіями відповідних паспортів і пенсійних посвідчень, на імя ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), які потребують його матеріальної допомоги та піклування.

Твердження позивача, що відповідач «займається перевозкою та працевлаштуванням громадян України, не відповідає дійсності і спростовується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон (в повному обсязі), з якого вбачається, що протягом останніх років відповідач не покидав територію України. Більше того, через характер захворювання, він не може здійснювати тривалі подорожі автомобільним транспортом.

Стосовно його доходів, то відповідач отримує тільки державну соціальну допомогу в розмірі 1769 грн. щомісячно, та інших доходів немає.

Також, представник відповідача зазначив, що відповідач, з врахуванням вищевикладених доводів, має можливість сплачувати аліменти у розмірі, що перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку на 200 гривень, що становить 1160 грн. 50 коп., що відповідає критерію справедливості і можливості реальної сплати такого розміру аліментів.

У зв`язку з наведеним, представник позивача адвокат Шевчук В.О. просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, і розподілити судові витрати між сторонами пропорційно до задоволених вимог, з врахуванням понесених витрат відповідачем на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.

10 червня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив, у якому вона зазначила, що, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує про те, що він розуміє необхідність стягнення аліментів, проте не погоджується із їх заявленим розміром, та вказує про можливість сплати аліментів у розмірі, що перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку на 200 гривень, що становить 1160 грн. 50 коп. У той же час у резолютивній частині відзиву відповідач просить суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, що суперечить посиланням відповідача на те, що він розуміє необхідність стягнення аліментів та ще раз підтверджує про небажання Відповідача надавати кошти на утримання дитини, чого фактично і не здійснює.

Крім того, відповідач вказує на те, що за згодою позивача, відвідує дитину, цікавиться життям та розвитком свого сина, а також надає посильну допомогу на її утримання, як батько, шляхом надання готівкових коштів та речей безпосередньо позивачу, під час відвідувань сина. Наведені твердження позивача також не відповідають дійсності, оскільки відповідач усього тричі за 10 місяців, тобто з серпня 2020 року (з часу окремого проживання) по даний час, відвідував сина, при цьому, один раз на його день народження, а інший раз на свято Миколая. Відповідач під час вказаних відвідувань дарував сину іграшки та солодощі.

Окрім того, син з листопада 2020 року по даний час регулярно відвідує дошкільний заклад Стрілковецький ДНЗ «Малятко», графік перебування в якому - п`ять днів на тиждень з 09 год. по 17 год. Однак відповідач жодного разу не відвідав сина у садочку, не цікавився життям дитини у садку, контакту із закладом не підтримує та не спілкується з вихователями щодо сина, що підтверджується відповідною довідкою (додається).

Твердження позивача про те, що він надає посильну допомогу на утримання сина, як батько, шляхом надання готівкових коштів та речей безпосередньо позивачу, під час відвідувань сина є надуманими, не відповідають дійсності.

Відповідач фактично визнав у відзиві заявлені позивачем витрати на одяг демісезонний одяг фактично двічі на рік, бо за літо дитина виростає з одягу весняного, літнього одягу та взуття, і це з врахуванням, що дитина відвідує дитячий заклад, де потрібно щодня змінювати повсякденний одяг та мати святковий одяг при проведенні дитячих тематичних свят. При цьому, зазначив, що по можливості також забезпечує дитину одягом та передає позивачу готівкові кошти на відповідні витрати, однак, як зазначено вище, такі його твердження також безпідставні та не підтверджені жодним доказом.

Відповідач також посилається на те, що є інвалідом III групи загального захворювання, якому протипоказана важка фізична праця, що підтверджується копією Довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №209359 і як інвалід потребує реабілітації, що підтверджується копією індивідуальної програми реабілітації інваліда №217, що потребує матеріальних витрат. У нього була виявлена хондросаркома G1 правого дистального стегна і проведена була реконструкція з автолологічним штифтом із стегна та 2 гвинтами, яка проводилась в Республіці Італія у 2010-2012 роках.

Проте, як встановлено з відповідних виписок лікувального закладу Республіки Італія, зокрема із анамнезу по виписці від 04.07.2012 під час останнього відвідування відповідачем лікувального закладу, відповідач ходить без накульгування, немає болей, нема обмежень у суглобі. Відповідачу призначено лікування у вигляді рекомендації проходити локальні рентгени (праве коліно) у їхній радіологічній службі протягом шести років і контролі лікуючого лікаря. Перевірка СОО у випадку болів набряків або змін на рентгені.

Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу дитині, що відповідатиме потребам дитини.

Посилання відповідача на наявність у нього ІІІ групи інвалідності, а відтак, на те, що він не має змоги сплачувати аліменти на дитину, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки батько (як і матір) зобов`язаний вживати необхідних заходів з метою відшукування законних джерел доходів для виконання свого обов`язку по утриманню дитини, забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою, що повною мірою відповідає інтересам дитини.

Крім того, як встановлено з медичних документів наданих відповідачем, у нього у 2016 році був перелом ноги, і з 2016 по грудень 2020 року відповідач ніде на лікуванні, чи реабілітації не перебував.

Відповідач також має економічну освіту та може працювати за спеціальністю, або в іншій схожій сфері не застосовуючи важку фізичну працю.

Щодо посилань відповідача на те, що позивач спільно з відповідачем володіє по Ѕ частині кожен, квартирою площею 71,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 і якою фактично користується позивач, то необхідно зазначити, що оскільки дана квартира перебуває у спільній сумісній власності з відповідачем, то позивач не може її в повній мірі використовувати, фактично в ній не проживає, та не може здавати в оренду для отримання прибутку.

Посилання відповідача на те, що автомобіль, РЕНО ТРАФІК 2007, д.н.з. НОМЕР_3 , перебуває у спільній частковій власності позивача і відповідача (по Ѕ кожен), також не можуть бути взяті до уваги, оскільки право власності позивача на Ѕ частину автомобіля встановлено рішенням суду за позовом позивача тільки 06.05.2021. Крім того, дане рішення суду є таким, що не набрало законної сили і позивач не може на даний час використати це право власності. Як до 06.05.2021 (часу винесення рішення) так і на даний час автомобілем фактично користується відповідач, а позивач немає ніякого доступу до даного автомобіля. Окрім того, відповідач 19.05.2021 скасував заходи забезпечення позову у виді арешту на даний автомобіль, а отже саме відповідач надалі продовжує використовувати даний автомобіль.

Відповідач також посилається на те, що має на утриманні двох своїх непрацездатних батьків, з якими проживає в с.Новосілка Чотрківського (раніше Заліщицького) району, які потребують його матеріальної допомоги та піклування.

Проте відповідач не надав жодних доказів, що батьки перебувають на його утриманні чи потребують догляду. Крім того, оскільки вони є пенсіонерами, то, відповідно, є отримувачами пенсії, у розмірі, передбаченому законодавством для зазначеної категорії осіб.

Окрім того, мати відповідача на даний час фактично продовжує працювати вихователем дитячого садка у с.Новосілка, однак про це відповідач нічого не зазначає, а позивач позбавлена можливості надати документальне підтвердження наведеному.

Відповідач заперечує той факт, що він «займається перевозкою та працевлаштуванням громадян України» і вказує, що це не відповідає дійсності і спростовується копією паспорта громадянина України для виїзд за кордон, з якого вбачається, що протягом останніх років відповідач не покидав територію України. Більше того, через характер захворювання, він не може здійснювати тривалі подорожі автомобільним транспортом.

Проте, як встановлено з копій закордонного паспорта відповідача, зокрема за останній 2020 рік, він неодноразово і саме на три дні їздив у Республіку Італія, востаннє у жовтні 2020 року, що свідчить про те, що він дійсно «займається перевозкою та працевлаштуванням громадян України», відтак отримує прибуток. Крім того, він не позбавлений можливості найняти на роботу водія, який міг би продовжувати його таку діяльність.

Посилання відповідача на те, що через характер захворювання він не може здійснювати тривалі подорожі автомобільним транспортом повністю суперечать дійсності, оскільки як встановлено з відміток про перетин Державного кордону з вищенаведеного закордонного паспорта, то відповідач неодноразово протягом 2020 року відвідував Республіку Італія та долав відстань, як мінімум 1500 км, в одну сторону, а через день повертався в Україну та знову долав, як мінімум 1500 км, в іншу сторону, що ще раз підтверджує, що він може працювати і стан його здоров`я дозволяє йому це робити.

Слід врахувати матеріальне становище відповідача, оскільки він на даний час фактично має у власності нерухоме майно, а також рухоме майно, бус, який використовує, має об`єктивну можливість працювати та утримувати на належному рівні спільну з позивачем дитину.

Крім того, слід звернути увагу на той факт, що відповідач за оформлення відзиву на позовну заяву про стягнення аліментів на утримання спільної дитини, сплатив грошові кошти в сумі 8000 грн., що ще раз підтверджує той факт, що він є платоспроможним, має у наявності кошти, відтак може сплачувати аліменти в розмірі, який просить позивач.

Відповідач, не зважаючи на те, що позивач утримує спільну з відповідачем дитину, заявив вимогу про стягнення коштів з позивача пропорційно до задоволення позовних вимог з понесених ним в розмірі 8000 тисяч гривень винагороди адвокатові, що є в найменшій мірі несправедливим по відношенню до сина, оскільки це відобразиться на матеріальному забезпеченні дитини. Вважає, що відповідач на власний розсуд розпорядився такою значною сумою коштів на винагороду адвокату в розмірі 8000 грн, відтак повинен сам нести такі витрати.

Що ж стосується заперечень відповідача стосовно обґрунтування стягнення аліментів на утримання сина у мінімальному гарантованому розмірі, - не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то такі є безпідставними та такими, що підлягають відхиленню. Відповідач у відзиві зазначає, що є надуманими та безпідставними її твердження щодо розміру витрат на утримання сина. Однак, відповідача ніколи не цікавило скільки коштує одяг для дитини та які витрати вона несе на придбання продуктів харчування, та якими є витрати пов`язані з навчанням дитини, святкуванням Днів народжень сина та його однолітків, а також проведення дозвілля.

Крім того, витрати на лікування сина, який періодично хворіє, є великими, оскільки вартість лікарських препаратів на даний час є високою і вона витрачає на це постійно великі кошти.

Приймаючи до уваги розмір законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи, що малолітній син потребує матеріальної допомоги, зважаючи на те, що відповідачем не надано достатніх доказів, що за станом здоров`я він не може виконувати своїх аліментних обов`язків щодо утримання сина, виходячи з рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, просила задовольнити позовні вимоги в розмірі 4000 грн щомісячно на утримання дитини, що буде необхідним для забезпечення життєдіяльності дитини та відповідатиме інтересам дитини, а також не буде надто обтяжливим для відповідача, з урахуванням його матеріального стану.

23 червня 2021 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що відповідач визнає позов частково, у розмірі, що перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку на 200 гривень, що становить 1 160 грн. 50 коп., виходячи з реальної можливості їх сплачувати, що повністю обґрунтовано доказами у справі.

Відповідач заперечує проти долучення письмових доказів у справі, які були долучені до відповіді на відзив, а саме копії фіскальних чеків від 09.06.2021 та від 21.12.2020, довідки Стрілковецької ДНЗ.

Також зазначив, що з фіскальних чеків не вбачається, хто придбавав товари за ними, кому вони призначені, тобто не є належними доказами, а один з них датований датою, яка є пізніша, ніж відкриття провадження у справі. Довідка Стрілковецької ДНЗ жодним чином не спростовує і не доводить обставини, які підлягають доказуванню у даній справі, при встановленні розміру аліментів на утримання малолітньої дитини.

Також просив не брати дані докази до уваги, оскільки в порушення ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подавати такі докази разом з поданням позовної заяви. Жодних клопотань, на обґрунтування об`єктивної неможливості долучення таких доказів до позовної заяви не наведено.

Щодо доводів про утримання непрацездатних батьків відповідача, то такі не потребують доказуванню в інший спосіб, оскільки на даний час відповідач, після того як позивач відмовився спільно проживати з ним, а в подальшому зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, то вимушений проживати із своїми батьками, яким зобов`язаний надавати матеріальну допомогу, оскільки загальновідомим є факт недостатності пенсійних виплат непрацездатним особам.

Також, відповідач вимушений був здійснювати поїздки за кордон у 2020 році на декілька днів. Дані поїздки носили приватний характер і не пов`язані з метою заробляння коштів. Твердження позивача про їх фінансовий характер не відповідають дійсності.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, на які сторони посилаються як на обґрунтування своїх позицій, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімумудля працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Судом встановлено, що домовленості щодо участі у витратах на утримання дитини між сторонами не досягнуто.

За відсутності домовленості між батьками щодо участі в утриманні дитини той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів (ст.181 СК України).

Як встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 28 березня 2017 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Також встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який було між ними розірвано 11 вересня 2020 року, що вбачається з копії рішення Борщівського районного суду від 11 вересня 2021 року (цивільна справа №594/973/20).

Крім того встановлено, що позивач 26 листопада 2020 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_7 . Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим 26 листопада 2020 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано Франківськ).

Згідно довідки ОСББ Шашкевича 11 №1 від 19.03.2021, позивач разом із сином зареєстровані в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки виконавчого комітету Борщівської міської ради №40 від 18.03.2021, та акта обстеження матеріального побутових умов сім`ї №6 від 18.03.2021, складеного комісією Борщівської міської ради, позивач ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 . Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, однак там не проживає, вихованням дитини не займається, матеріально не допомагає. Виховує і матеріально забезпечує дитину мама, позивач по справі.

Відповідно до довідки №11, виданої Стрілковецьким дошкільним навчальним закладом «МАЛЯТКО» 18.03.2021, син сторін ОСОБА_3 відвідує Стрілковецький дошкільний навчальний заклад «МАЛЯТКО», і батьківська плата за харчування становить 15 грн. за один день.

Що ж стосується матеріального становища сторін, їхньої можливості утримувати дитину, матеріально її забезпечувати, а також стану здоров`я відповідача, судом встановлено наступне.

Позивач та відповідач є власниками, кожен 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №216079165, сформованої 13.07.2020.

З копії рішення Борщівського районного суду від 06 травня 2021 року (цивільна справа №594/445/21), вбачається, що таким припинено право особистої власності відповідача на легковий автомобіль марки РЕНО ТРАФІК, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та визнано за позивачем та відповідачем, за кожним із них, право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, позивач за перший квартал 2020 року отримала доходи у розмірі 2580 грн. з Управління соціальної політики Тернопільської міської ради. Інформація про доходи за 2-4 квартали 2020 року відсутня.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, відповідачу за 2-4 квартали 2020 року Управлінням соціального захисту населення Борщівської РДА, нараховано та виплачено 17558, 8 грн. соціальної виплати. Інформація про доходи за 1 квартал відсутня.

Згідно довідки №500 від 25.05.2021, виданої Відділом соціального забезпечення №1 м.Борщів УСЗН Чортківської РДА, відповідач ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Відділі соціального забезпечення №1, отримує соціальну допомогу інвалідам 3 гр., і йому за період з грудня 2020 року по травень 2021 року нараховано таку допомогу у розмірі 10614 грн.

Доказів, які б стверджували, ті обставини, що відповідач є непрацездатним, станом на день подачі позовної заяви до суду, розгляду справи судом з незадовільним станом здоров`я, суду не надано.

Так, з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №209359, вбачається, що відповідачу 09.02.2021 повторно встановлено 3 групу інвалідності на строк до 10.02.2021, і йому протипоказана важка фізична праця, однак він не є непрацездатною особою, і як батько зобов`язаний вживати необхідних заходів з метою відшукування законних джерел доходів для виконання свого обов`язку по утриманню дитини, забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини.

Також те, що відповідач має незадовільний стан здоров`я на даний час, ним жодним чином не стверджено.

Не бере до уваги суд і пояснення викладені у відзиві про те, що на утриманні відповідача знаходяться його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з якими він спільно проживає, та які є пенсіонерами і потребують його матеріальної допомоги та піклування, оскільки відповідачем не додано доказів того, що він проживає разом із батьками і такі перебувають на його утриманні.

Доказів того, що відповідач отримує регулярний дохід, суду не надано, посилання позивача на те, що відповідач займається перевезенням та працевлаштуванням громадян України за кордоном, і за це отримує кошти, зокрема те, що такий здійснює перевезення громадян в Республіку Італія, долаючи при цьому відстань біля півтори тисячі кілометрів в одну сторону, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а з наданих відповідачем копій свого паспорта громадянина України для виїзду за кордон, підтверджують тільки те, що такий дійсно виїжджав за межі України, зокрема тричі в 2020 році, однак з якою метою, судом не встановлено, як і не встановлено яким транспортним засобом.

Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки, відповідач є працездатною особою, батьком малолітньої дитини, то зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, а отже вимоги позивача щодо стягнення з нього аліментів знаходить такими, що підлягають задоволенню.

Як позивачем так і відповідачем суду не наведено обставин, та не надано на підтвердження таких відповідних доказів, щодо отримуваного відповідачем та позивачем місячного доходу, витрат, які несуть сторони, в тому числі щомісячно. В основному позиція сторін зведена до проголошення стосовно один одного ряду не підтверджених фактів щодо матеріального стану, взаємних звинувачень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази надаються сторонами.

При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, в розмірі, про який просить позивач, а в даному випадку у сумі 4000 грн. щомісячно, що на думку суду відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При цьому, суд також враховує обставини встановлені в ході судового розгляду, зокрема, щодо особи відповідача, віку дитини, дані щодо особи позивача, зокрема, те, що дитина проживає разом з матір`ю, яка у зв`язку з цим несе додаткові витрати щодо забезпечення належних умов для проживання сина, та те, що визначений законодавцем розмір мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» складає для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;

Крім того, суд враховує ті обставини, що в державі постійно відбувається ріст цін як на продукти харчування, так і на побутові речі, одяг, взуття, що суд визнає загальновідомим фактом, а тому таким, що додаткового доказування не потребує.

З огляду на що, суд приходить до висновку, що розмір аліментів у сумі 1160, 50 грн., який є меншим ніж визначений законодавцем мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, які бажає сплачувати відповідач на утримання сина, не є необхідним та достатнім для його гармонійного розвитку, про необхідність забезпечення якого наголошується як у ст. 182 Сімейного Кодексу України, так і в ст. 27 Конвенції ООН про права дитини.

Утримання батьками дітей до виповнення повноліття є обов`язком, а не правом батьків. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1985 р., яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ(78912) від 27.02.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Встановлення чинним законодавством мінімального розміру аліментів не є тотожним з обов`язком того з батьків, хто проживає окремо від дитини, сплачувати аліменти виключно у мінімальному розмірі.

Наведені відповідачем обставини щодо відсутності заробітку, неможливості виконувати важку фізичну працю, яка протипоказана йому у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, утримання батьків, суд оцінює критично та відхиляє, оскільки такі, були спростовані в судовому засіданні.

Крім того, відповідач за надання йому правничої допомоги, сплатив грошові кошти в сумі 8000 гривень, тим самим підтвердив те, що він є платоспроможним, має у наявності кошти, відтак може сплачувати аліменти в розмірі, який просить позивач.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача і судові витрати по справі у вигляді судового збору.

Виходячи з наведенного вище, на підставі Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 р.», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого в с.Пищатинці Борщівського району Тернопільської області, жителя с.Новосілка Заліщицького району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_6 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , жительки с.Пищатинці Борщівського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_7 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 06 травня 2021 року і до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого в с.Пищатинці Борщівського району Тернопільської області, жителя с.Новосілка Заліщицького району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_6 в дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) грн судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча: