22-ц/804/1414/21
222/1253/20

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 222/1253/20

Номер провадження 22-ц/804/1414/21

02 липня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Биліни Т.І., Пономарьової О.М.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Володарського районного суду Донецької області від 11 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Вайновської О.Є., повний текст якого складено 16 березня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі: АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного 13 жовтня 2017 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі: ПАТ КБ «ПриватБанк») , правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем договору, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування кредитною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві від 13 жовтня 2017 року. Свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним ОСОБА_1 належним чином не виконував, у зв`язку з чим в нього утворилась заборгованість, яка станом на 15 червня 2020 року становить 28 985,30 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 21 976,71 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом з 24 травня 2012 року по 28 вересня 2018 року в сумі 7008,59 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 11 березня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд виходив з недоведеності позивачем факту виникнення між сторонами кредитних правовідносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що відсутність підпису боржника на Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах банку свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду з ними. Суд не врахував, що на підставі анкети-заяви відповідачеві відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт. В подальшому картка була перевипущена та відповідач отримав нові карти з продовженим строком. До того ж, відповідач після отримання перевипущених карт здійснив дії щодо проведення їх активації, користувався перевипущеними картами, а також отримував кредитні кошти, що підтверджується випискою по руху коштів. Крім цього, відповідач частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам законності та обґрунтованості, просив залишити апеляційну каргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами факт укладання між ним та банком кредитного договору та факт отримання ним кредитної картки, на яку були перераховані кредитні кошти.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження». Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вказана справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

13 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. З тексту цієї анкети-заяви вбачається, що підписуючи її, ОСОБА_1 підтвердив, що він згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір банківського обслуговування (а.с 9,172 зворот).

На підтвердження укладення кредитного договору позивач надав довідку про видачу ОСОБА_1 04 жовтня 2019 року кредитної картки № НОМЕР_1 , строком дії до червня 2023 року(а.с.7), довідку про зміну умов кредитування, з якої вбачається, що 04 жовтня 2019 року за кредитною карткою № НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт в розмірі 1500,00 грн, і в той же день 04 жовтня 20219 року його було зменшено до 0,00 грн (а.с.8), розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 13 жовтня 2017 року, за яким станом на 15 червня 2020 року ОСОБА_1 перед позивачем має заборгованість за кредитом у сумі 21 976,71 гривень, за процентами за користування кредитом 7008,59 грн (а.с.6), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.10), Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.11-57), виписку по рахунку № НОМЕР_1 станом на 18 червня 2020 року.

Детальним дослідженням виписки по рахунку встановлено, що 04 жовтня 2019 року, тобто в день видачі кредитної картки № НОМЕР_1 та встановлення на картку кредитного ліміту в розмірі 15 000,00 грн, в місті Кривий Ріг було здійснено розрахунки кредитною карткою через термінали в касах магазинів на 1 219,75 грн, 176,00 грн, 13 600 грн, на загальну суму 14 995,75 грн, тобто в максимальних межах встановленого кредитного ліміту. Після 04 жовтня 2019 року користування кредитом не здійснювалося, а лише проводилися списання баном відсотків за користування кредитом, регулярні списання з карткового рахунку. Крім того, 04 жовтня 2019 року проведена службова операція із зарахування коштів на картку у сумі 6770 грн (а.с.166)

За заявою ОСОБА_1 від 06 жовтня 2019 року, було внесені відомості до ЄРДР №0001733 від 07 жовтня 2019 року за ознаками ст.190 ч.1 КК України (шахрайство) про те, що невідома особа, умисно, шляхом обману заволоділа кредитним коштами в розмірі 15000 грн з банківської карти ПриватБанку, чим спричинила ОСОБА_1 матеріальну шкоду (а.с 84).

Згідно довідки «Волноваського вагонного депо» Структурного підрозділу Регіональна філія «Донецька залізниця» від 15 жовтня 2020 року, протягом жовтня 2019 року, згідно з табелем використання робочого часу, ОСОБА_1 працював на даному підприємстві, у щорічній відпустці не перебував (а.с 129).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 зазначено, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Пред`являючи до відповідача позовні вимоги банк посилався на те, що факт підписання відповідачем 13 жовтня 2017 року анкети-заяви свідчить про те, що між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним і містить в собі як умови договору банківського рахунку так і кредитного договору. Цей договір є договором приєднання, умови якого встановлені банком в Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 13 жовтня 2017 року, окрім особистих даних ОСОБА_1 , не містить інформації про бажання останнього отримати кредитну картку із зазначенням її виду, а також про розмір кредитного ліміту та інші умови кредитування (процентна ставка, інші складові вартості кредиту у виді пені штрафів, комісій). Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування кредитною карткою та Тарифи банку, які долучив позивач до матеріалів справи відповідачем не підписані (а.с.10-57).

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позову, посилаючись на те, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку була підписана ним для отримання картки для нарахування заробітної плати. Банком йому була видана картка № НОМЕР_2 , строком дії до липня 2021 року, яку відповідач надав суду для огляду (а.с.145). Також відповідач посилався на те, що в жовтні 2019 року невідомі особи шляхом перевипуску його сім-картки заволоділи його номером телефону, оформили кредитну картку від його імені та скористалися кредитними коштами у зв`язку з чим він звернувся до органів поліції та банку з приводу блокування картки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами13 жовтня 2017 року шляхом підписання заяви-анкети.

Місцевим судом було обґрунтовано узято до уваги те, що анкета-заява від 13 жовтня 2017 року містить тільки особисті дані ОСОБА_1 та його згоду з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір банківського обслуговування. З цієї заяви не вбачається, з якою метою вона була підписана клієнтом банку. Також суд врахував, що банком не надано доказів того, що відповідач через два роки після підписання анкети-заяви звернувся до позивача із заявою про отримання картки № НОМЕР_1 . Крім того матеріали справи не містять інформації відносно того, в якому відділенні банку відбулась видача даної картки, в якому місті, з огляду на те, що користування цієї карткою відбулось у дені її видачі у місті Кривий Ріг. Разом з тим, позивачем не спростовано те, що анкета-заява була оформлена відповідачем для отримання заробітної плати.

Відповідно до положень частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Аналізуючи надані по справі докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає з огляду недоведеність позивачем факту виникнення між сторонами кредитних правовідносин.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, а також виписка по рахунку за договором №б/н станом на 15 червня 2020 року не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки банком не доведено факту укладення кредитного договору з ОСОБА_1 .

Апеляційний суд відхиляє аргумент апеляційної скарги про те, що по картці № НОМЕР_2 призводилось не тільки зняття кредитних коштів, а їх погашення, оскільки згідно виписки по рахунку, наданого позивачем, всього надходжень на картку було зафіксовано у сумі 6770, 00 грн., проте ці надходження зафіксовані банком як службова операція, отже були зараховані самою банківською установою (а.с.85).

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення по даній справі необхідно враховувати висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 642/5533/15-ц, у постанові 19 вересня 2019 року в справі № 127/7543/17, у постанові від 23 грудня 2010 року в справі № 375/250/18, є необґрунтованими, оскільки у наведених скаржником рішеннях суду касаційної інстанції та оскаржуваному судовому рішенні установлено різні фактичні обставини у справах на підставі наданих доказів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді:

Повний текст постанови складено 02 липня 2021 року.

Суддя: