ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2049/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2021 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

судового засідання Проценко Я.Б.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з матір"ю та надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_3 , відповідач) з позовом про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації.

Позов обґрунтовано наступним: між позивачем та відповідачем 29.06.2018 зареєстровано шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина - ОСОБА_4 . Під час вагітності і по день подання позову сторони проживали окремо, а 03.04.2020 шлюб між ними було розірвано рішення суду. З дня народження і весь час постійно дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов, складеного 02.10.2020 Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Довідкою, виданою медичною установою за місцем проживання дитини. Позивач разом з дитиною проживає у квартирі, яка є особистою приватною власністю позивача, в якій зареєстрована тільки вона, а фактично проживає позивач разом з дитиною. З відповідача рішенням суду стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , однак відповідач неналежно виконує свої обов`язки по матеріальному забезпеченню своєї дитини, про що свідчить довідка про заборгованість по аліментам. Позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявою про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини, однак відповіді не отримала, а тому за відсутності дозволу батька Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації було відмовлено у реєстрації дитини. Також, позивач зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю, однак і в цьому їй було відмовлено, а тому, на думку позивача, нею використані всі можливі засоби досудового врегулювання спору, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Також, у зв`язку із зверненням до суду, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 11.01.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

23.03.2021 відповідачем подано до суду заяву про закриття провадження у справі, в якій він посилається на те, що після усунення сумнівів щодо його батьківства, він не чинить перешкод у здійсненні реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю, про що свідчить його фактичне надання дозволу у адміністратора 17.03.2021, також він не має заборгованості по аліментам, про що свідчить відсутність запису в реєстрі боржників. Фактично, дитина постійно проживає разом з позивачем, що ним не заперечується та не оскаржується, а тому наразі відсутній предмет спору взагалі. З урахуванням цього, відповідач просить закрити провадження у справі та відмовити у стягнення з нього судових витрат.

20.04.2021 від позивача надійшла заява з проханням проведення підготовчого судового засіданні за її відсутності та заперечення на заяву про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.04.2021 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі та закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судове засіданні 15.06.2021 сторони та представник третьої особи не з`явились, повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило, а тому судом ухвалено проводити розгляд справи за відсутності учасників справи.

Судом, на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, проходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні обставини.

29.06.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб /а.с.7/.

03.02.2019 у зареєстрованому шлюбі народилась дитина ОСОБА_4 /а.с.8/.

03.04.2020 рішенням Оболонського районного суду міста Києві шлюб між сторонами розірвано /а.с.16/.

05.06.2019 рішенням Оболонського районного суду міста Києві з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 його заробітку (доходу) /а.с.13-15/, заборгованість по сплаті яких станом на 05.10.2020 становила 43 693,56 грн /а.с.17/.

28.03.2019 Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації було відмовлено у реєстрації дитини з підстав ненадання необхідних документів або інформації - відсутня згода батька.

18.03.2021 Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА місце проживання дитини ОСОБА_4 зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 /а.с.71/.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Правилами реєстрації місця проживання, п.18 встановлено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). В п.26 Правил встановлено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Судом під час винесення рішення по даній справі встановлено, що відповідач не чинить перешкод у реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_5 разом з матір`ю, ним надано згоду на проведення реєстрації дитини в квартирі позивача, що належить їй на праві приватної власності /а.с.19/, а отже оскільки метою вимоги позивача про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька є саме реєстрації дитини ОСОБА_5 за місце її фактичного проживання, а така згода надана відповідачем добровільно і місце реєстрації дитини фактично зареєстровано /а.с.71/, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька.

Щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (частина перша статті 161 СК України).

Правовідносини щодо права батьків на визначення місця проживання дитини, а також щодо вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини урегульовані статями 160, 161 СК України, тоді як вирішення батьками питання щодо виховання дитини урегульовано статтею 157 СК України.

В контексті наведених вище аргументів позивача, суд вважає необхідним зазначити, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з один із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору, в іншому випадку відсутні підстави для задоволення таких вимог.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заперечується той факт, що дитини з народження проживає разом з матір`ю, він - батько - не заперечує проти такого постійного проживання доньки ОСОБА_5 разом з матір`ю, не заявляє вимог щодо визначення місця проживання дитини з ним, не чинить перешкод у проживанні спільної дитини разом з матір`ю.

З огляду на наведене, відсутні підстави вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивачки, яке підлягає судовому захисту, зокрема право на визначення місця проживання дитини з нею, оскільки малолітня дитина проживає разом з нею, спору щодо визначення її місця проживання немає, доказів щодо зворотного позивачем не надано.

Як зазначено у ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 № 44/25, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Аналізуючи встановлені в суді обставини, факти, та враховуючи зазначені вище норми законодавства, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З урахуванням результату розгляду справи, у відповідності до ст. 141 ЦПК, судові витрати покладаються на сторону поповича.

Керуючись Конвенцією Генеральної Асамблей ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 № 44/25, ст.ст. 160,161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11,18 Закону України «Про охорону дитинства», 2, 13, 15, 76 - 81, 141, 247, 259, 263 - 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О.Заставенко