Провадження № 4-с/760/163/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник А.О.

заявика- ОСОБА_1

представника суб`єкта оскарження- Годованюка С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із скаргою і просить:

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 49929323 по виконанню виконавчого листа у справі № 760/6674/14-ц, виданого 16 жовтня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва;

- зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ винести повідомлення стягувача про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання виконавчого листа у справі № 760/6674/14-ц, виданого 16 жовтня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва.

Посилається на те, що 17 травня 2021 року з додатку «Дія» їй стало відомо, що у Солом`янському РВДВС перебувало на виконанні виконавче провадження № 49929323 про стягнення солідарно з неї, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 коштів в сумі 921 861,14 гр. на користь ПАТ «Укрсиббанк».

27 січня 2016 року державним виконавцем Солом`янським РВДВС Мацко Д.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49929323 відносно неї, проте копію такої постанови вона не отримувала.

22 травня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

13 березня 2019 року на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України « Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

З постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що документ набрав законної (юридичної) сили 05 січня 2015 року, а виконавчий документ про примусове виконання поданий 25 січня 2016 року, тобто з пропущенням річного строку для його пред`явлення.

Станом на 27 січня 2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року, відповідно до статті 22 якого вказаний виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом року з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Виходячи з цього, просить задовольнити скаргу.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримала.

Державний виконавець проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що строки звернення з виконавчим документом до виконавчої служби пропущені не були, а тому просить відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Судом встановлено, що 27 січня 2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Мацко Д.А. було відкрито виконавче провадження № 49929323 на підставі виконавчого листа від 16 жовтня 2015 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з заявника заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк».

22 травня 2017 року в рамках виконавчого провадження старшим державним виконавцем Мацко Д.А. винесено постанову про арешт майна боржника.

Постановою старшого державного виконавця Мацка Д.А. від 13 березня 2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ був повернутий стягувачу.

/ а.с. 17 - 25 /

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення (суду) на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» / в редакції Закону України від 21 квітня 1999 року 606-XIV / видані судом виконавчі листи могли бути пред`явлені до виконання протягом року.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» / в редакції Закону України від 21 квітня 1999 року 606-XIV / виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч.2 ст. 22 вказаного Закону строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його постановлення.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що виконавчий лист про стягнення з заявника заборгованості, виданий судом 16 жовтня 2015 року.

При цьому зазначено, що рішення суду набрало законної сили 05 січня 2015 року, а до виконання виконавчий документ пред`явлений 25 січня 2016 року, тобто з пропуском встановленого ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» строку / в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV /.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень заявника про відкриття виконавчого провадження з порушенням встановленого законом строку.

Встановлено також,що постановою старшого державного виконавця Мацка Д.А. від 13 березня 2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ був повернутий стягувачу.

Представник суб`єкта оскарження в судовому засіданні зазначив, що на даний час виконавче провадження відносно заявника в відділі відсутнє.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв`язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

З урахуванням викладеного вище, повернення виконавчого документа стягувачу, відсутність у провадженні виконавчої служби відкритого виконавчого провадження щодо заявника, усунення порушень прав заявника поверненням виконавчого документа стягувачу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 19, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 5, 22, 37, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2,10,12,76-81, 258, 259, 260, 261, 263, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 суб`єкт оскарження: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 30 червня 2021 року.

Суддя: Л.А.Шереметьєва