ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/814/21
Провадження № 2/210/881/21
У Х В А Л А

іменем України

"25" червня 2021 р. м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ступак С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Металургійного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування арешту -

ВСТАНОВИВ:

До суду 11 лютого 2021 року звернувся адвокат Бурлаченко С.Ю. з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Металургійного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування арешту, в якому просив суд усунути ОСОБА_1 , перешкоди у користуванні майном шляхом скасування постанов про накладення арешту винесених в рамках виконавчого провадження №48334377 та №55996396 та скасувати накладені обтяження та припинити обтяження (скасувати записи) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про обтяження 11264620, зареєстрованому 21.09.2015 року та за номером запису про обтяження 26651548, зареєстрованому 15.06.2018 року.

В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначив, що 19.07.2007 року ОСОБА_1 уклала кредитний договір №SAMDN40OTC000107284 з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк». 20.05.2013 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу було винесено заочне рішення по справі №408/8715/12 про стягнення з нею на користь Банку суми заборгованості. Після цього, Банк повторно звертався до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завілієва Артема Анатолійовича, який 22.12.2017 року вчини виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості. Відповідно до зазначених рішення суду та виконавчого напису Металургійним та Центрально-Міським відділами державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) були відкриті виконавчі провадження №48334377 та №55996396, на даний час вказані виконавчі провадження закриті. Представник позивача зазначив у позові, що збереження арешту майна чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, а правові підстави для збереження арешту на нерухоме майно відсутні, тому представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 09 березня 2021 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. (а.с.41)

21 квітня 2021 року від державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Матвієнко А.О. надійшли заперечення на позовну заяву про зняття арешту з майна, в яких державний виконавець зазначив, що заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, в обґрунтування чого зазначив, що на виконанні з 16.03.2018 року у Центрально-Міському ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження №55996396 з виконання виконавчого напису від 22.12.2017 року №14937 виданого Приватним нотаріусом Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 348895,02 грн. 07.05.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника, а саме Бренд HYUNDAI, Модель SONATA, рік 1992, дата реєстрації, 27.06.2003 року, об`єм двигуна 1997 та 10.05.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт вказаного транспортного засобу боржника та внесено відповідне обтяження до реєстру. 15.06.2018 року державним виконавцем було винесено постанову по арешт всього нерухомого майна боржника та внесено відповідні обтяження до реєстру. 07.06.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено на виконання до відповідних банків. 17.09.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 34889,50 грн. та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Державний виконавець посилаючись на вимоги частини четвертої ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначив у запереченнях, що до відділу ні від представника стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк», ні від боржника ОСОБА_1 не надходило жодних підтверджуючих доказів про повністю сплачену заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк», боржником не сплачено витрати виконавчого провадження та виконавчий збір у розмірі 10% від суми заборгованості, а тому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В ухвалі про відкриття провадження від 09 березня 2021 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачем Металургійним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось з поштового відділення на адресу суду 11 червня 2021 року, відзиву на позовну заяву від представник Металургійного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особи Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» також повідомлявся належним чином про перебування у провадженні суду вказаної цивільної справи, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження від 09 березня 2021 року. Ухвала отримана Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення яке повернулося на адресу суду 17 червня 2021 року, пояснень на позовну заяву від третіх осіб до суду не надійшло.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Статтею 55 Конституції України, положення якої є нормами прямої дії, гарантоване право особи на доступ до правосуддя.

Відповідно до наведеної статті Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод.

Згідно з частинами 1, 3 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України також визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, кожній особі гарантується звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорених прав.

У той же час закріплене в законі право на доступ до суду не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням.

Зокрема, гарантоване ст. 55 Конституції України право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Суд звертає увагу, що в порядку цивільного судочинства захист майнових прав та інтересів здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

20 травня 2013 року заочним рішенням дзержинського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №KRKRAN20150112 від 19.07.2007 року у розмірі 28628,97 грн. Та судовий збір в сумі 286,29 грн. (а.с.12-14)

22 грудня 2018 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис який зареєстровано в реєстрі за № 14937. У виконавчому написі зазначено, що нотаріус на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172, пропонує звернути стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №KRKRAN20150112 від 19.07.2007 року грошових коштів у сумі 13 278,31 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.06.2017 року складає 347 095 грн. (а.с. 15)

16 березня 2018 року державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Матвієнко А.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №14937 виданого 22.12.2017 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» боргу у розмірі 348 895,02 грн. (а.с.17-18)

10 травня 2018 року державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Матвієнко А.О. винесено постанову в рамках примусового виконання виконавчого напису №14937 виданого 22.12.2017 року про арешт майна боржника. Відповідно до вказаної постанови державним виконавцем накладено арешт на транспортний засіб Бренд HYUNDAI, Модель SONATA, рік 1992, дата реєстрації, 27.06.2003 року, об`єм двигуна 1997. (а.с. 19)

15 червня 2018 року державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Матвієнко А.О. винесено постанову в рамках примусового виконання виконавчого напису №14937 виданого 22.12.2017 року про арешт майна боржника. Відповідно до вказаної постанови державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 . (а.с. 20)

31 листопада 2018 року державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Матвієнко А.О. винесено постанову в рамках примусового виконання виконавчого напису №14937 виданого 22.12.2017 року про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до вказаної постанови державним виконавцем описано та накладено арешт на квартиру розташовану на 4 поверсі 5 поверхового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 21-23)

07 червня 2019 року державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Матвієнко А.О. винесено постанову в рамках примусового виконання виконавчого напису №14937 виданого 22.12.2017 року про арешт коштів боржника. Відповідно до вказаної постанови державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках АТ «Універсал Банк», що належать боржнику ОСОБА_1 . (а.с. 24)

Відповідно до Листа в.о. начальника Металургійного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Климової М. вих. №6475 від 27.01.2021 року, вбачається, що у період з 05.08.2015 по 29.06.2016 року на виконанні в вказаному відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження №48334377 з примусового виконання виконавчого листа №408/8715/12 6/210/105/15 від 20.05.2015 року виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк». 21.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника. Державним виконавцем на підставі п.5 чт.47 Закону України «Про виконавче провадження» 29.09.2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.5 ст.37 Закону арешт, накладений на майно боржника не знімається. (а.с.32)

З заперечень державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Матвієнко А.О. від 21 квітня 2021 року вбачається, що 17.09.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту п`ять та сім частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника) та якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Частиною третьою ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Згідно з частинами першою та другою статті 40 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 161/3171/19 (провадження № 61-2484св20), у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 157/298/19 (провадження № 61-20261св19.

Окрім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 травня 2021 року № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) вказано, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не вбачає підстави для відступу від висновку, викладеного в постановах від 29 липня 2020 року в справі № 161/3171/19 (провадження № 61-2484св20), ухваленій Верховним Судом у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, від 20 січня 2021 року в справі № 157/298/19 (провадження № 61-20261св19), ухваленій Верховним Судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, оскільки висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про закриття провадження є обґрунтованим, так як арешт накладено на майно з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому заявники не можуть виступати позивачами у даних справах і такі справи не підлягають розгляду в позовному провадженні.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №48334377 та №55996396, тому вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки арешт накладено на майно ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому вона не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) сплачена при зверненні до суду сума судового збору повертається за ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст. ст. 255 ч. 1 п. 1, 258-260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Металургійного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування арешту - закрити.

Роз`яснити позивачу право звернутися суду зі скаргою у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: С. В. Ступак