ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Міністерства юстиції України Довгань О.О.,

державного нотаріуса - Бойко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Фастові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Фастівської державної нотаріальної контори, Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про зняття заборони на відчуження та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суд Київської області з позовом до Фастівської державної нотаріальної контори (далі - відповідач 1), Міністерства юстиції України (далі - відповідач 2) із позовною заявою про зняття заборони на відчуження житлового будинку.

У подальшому, на виконання вимог ухвали суду від 25.11.2020 року про залишення позовної заяви без руху, ОСОБА_2 подано позовну заяву в новій редакції, серед інших, до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - відповідач3).

Позовні вимоги, з урахування позовної заяви в редакції від 14.12.2020 року (а.с. 43-48) обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового буд. АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу №1782 від 24.08.1991 та власником земельної ділянки площею 0,0755 га, розташованої за адресою даного житлового будинку.

Згідно Інформаційної довідки № 219305846 від 06.08.2020, на вищевказаний об`єкт нерухомості встановлено заборону на відчуження за №1297348 від 13.09.2004 Фастівською Державною нотаріальною конторою, підстава обтяження - договір застави б/н 08.10.2003, Фастівська Державна нотаріальна контора, АППБ «Аваль», власником вказано ОСОБА_3 . Між тим, останній ніколи не був власником чи співвласником належного позивачу житлового будинку. Позивачем ніколи не відкривались та не укладались жодні договори з АППБ «Аваль», а також не має жодних боргових зобов`язань. У той же час, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності за іншою адресою, а саме по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з безпідставним накладенням обтяження (заборони відчуження) на вказаний житловий будинок, ОСОБА_2 вимушений був звернутись до Фастівської Державної нотаріальної контори для його зняття. Однак, у відповідь отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 601/02-31 від 25.09.2020.

Оскільки позивач вважає, що його права як власника порушено, останній звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд скасувати заборону згідно запису від 13.09.2004 року за № 1297348, що значиться в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 601/02-31 від 25.09.2020, а також стягнути на користь позивача усі понесені судові витрати.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 зазначив, що Міністерство юстиції України, як орган виконавчої влади, що здійснює контроль за організацією нотаріату, наділений організаційними та контролюючими функціями у сфері нотаріату та не має повноважень втручатися в діяльність нотаріусів. Також вказав, що у позивача відсутні позовні вимоги до Міністерства юстиції України. Позивач не навів у своєму позові, як саме і якими діями Міністерство юстиції України порушило його права та законні інтереси, оскільки відповідач 2 не вчиняв оскаржуваної державної реєстрації. Також Міністерство не може відповідати за дії вчинені іншими суб`єктами і нести несприятливі наслідки у випадку задоволення позову. Тому, представник просив суд відмовити у задоволенні даного позову.

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що відповідачем 2 порушено строки на подання відзиву. Щодо суті відзиву вказав, що з викладеним у ньому представник позивача не погоджується, адже його доводи вважає необґрунтованими, які жодним чином не спростовують позовні вимоги, викладені у позовній заяві. Твердження відповідача 2, про те, що він залучений як неналежний відповідач є хибним, оскільки він є органом, який здійснює контроль за діяльністю нотаріусів, а тому, є керуючим органом, на вимогу якого нотаріусами подають запитувані документи, витяги з них та, при необхідності, надають пояснення. Тому, представник позивача просив суд не брати поданий відзив представника відповідача 2 до уваги та задовольнити позовні вимоги.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 09.04.2021 року до матеріалів справи долучено відзив представника відповідача 2 на позовну заяву, а також ухвалено витребувати докази від відповідача 1.

Ухвалою суду від 09.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 07.06.2021 року до матеріалів справи долучено докази, надані стороною позивача, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, адже заборона на відчуження майна позивача та постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії порушують права ОСОБА_2 .

Представник відповідача 2 у судовому засідання просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Завідувач Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог, так як ОСОБА_2 необхідно звернутись із заявою про виправлення технічної помилки, а також заперечувала проти стягнення з неї судових витрат.

Представник відповідача 3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Фастівської місткої державної нотаріальної контори24.08.1991 №1782, що підтверджується довідкою виданою КП ФМР «Фастівське БТІ» № 745 від 23.07.2020 (а.с. 9).

На підставі державного акту серії АГ № 217379 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0755 га, розташованої за адресою житлового будинку АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 10).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Номер інформаційної довідки: 219305846 від 06.08.2020р.) вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_1 встановлено заборону на відчуження за №1297348 від 13.09.2004 реєстратором Фастівською міською державною нотаріальною конторою. Підстава обтяження вказується договір застави, б/н 08.10.2003, Фастівська міська держнотконтора контора, АППБ «Аваль». У той же час, власником майна значиться ОСОБА_3 (а.с. 8).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 601/02-31 від 25.09.2020 ОСОБА_2 відмовлено у знятті вищевказаної заборони за відсутністю повідомлення від банку або його правонаступника про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави (а.с. 28).

Із довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.11.2020 №Д1-В37/30-481 вбачається, що станом на 04.11.2020 року в банку немає наявних відкритих/активних рахунків на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 22).

У той же час, згідно договору застави від 08.10.2003 року, який укладено між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 , його предметом виступає житловий будинок АДРЕСА_1 .

Наявними у матеріалах справи документами також підтверджено, що ОСОБА_3 ніколи не був власником чи співвласником належного позивачу житлового будинку, заставодавець являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Таким чином, внесена заборона на відчуження житлового будинку за договором застави від 08.10.2003 року не стосується будинку АДРЕСА_1 , який належить позивачу.

Як вказує ОСОБА_2 наявність вищевказаного арешту перешкоджає йому в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.

Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що Фастівською міською державною нотаріальною конторою встановлено заборону на відчуження житлового будинку, який належить позивачу, при цьому, законодавчі підстави її існування на даний час не встановлені, вказана заборона перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності, суд приходить до висновку, про наявність підстав для скасування заборони на відчуження нерухомого майна а саме: житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна від 13.09.2004 року за № 1297348, реєстратор: Фастівська міська державна нотаріальна контора, на підставі договору застави б/н від 08.10.2003, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Савчук Т.П., між АППБ «АВАЛЬ» та ОСОБА_3 та, відповідно, задоволення позову в цій частині.

Розглядаючи вимоги позову в частині скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії варто зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат»).

Нотаріус крім того, згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» може виконувати функції державного реєстратора, керуючись при цьому нормами вищевказаного закону. Тобто у передбаченому законом випадку, державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`єкт.

Ст. 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусами накладання та зняття заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації визначено як нотаріальна дія.

Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду.

У разі виявлення нотаріусом, що ним допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або що вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус зобов`язаний повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства (п. 1 гл. 15 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р.за № 282/20595).

За умовами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів.

У даному випадку при реєстрації заборони на відчуження державним реєстратором - уповноваженою особою нотаріальної контори було допущено помилку в зазначенні вулиці об`єкту нерухомого майна. Тому, після виявлення такої помилки, а саме, звернення ОСОБА_2 із заявою про зняття реєстрації заборони відчуження нотаріус, у відповідності до п. 1 гл. 15 розділу І вищевказаного Порядку, зобов`язаний був повідомити про це осіб, стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства.

У той же час, дані про повідомлення осіб, стосовно яких вчинено нотаріальну дію та роз`яснення їм необхідності подання заяви про виправлення помилки, у матеріалах справи відсутні . За таких обставин, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.09.2020 підлягає скасуванню.

Стосовно вимог до Міністерства юстиції України слід зазначити наступне.

Міністерство юстиції України, як держатель відповідного реєстру є суб`єктом владних повноважень, який делегує свої повноваження з ведення реєстру ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке у свою чергу укладає відповідні договори з реєстраторами державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами. Самі ж нотаріуси, у даному випадку, виступають як суб`єкти делегованих владних повноважень.

В ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачені повноваження Міністерства юстиції України в сфері державної реєстрації прав, а саме: Міністерство юстиції України:1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав;2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав;3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем;4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав;5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; 9-1) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав;10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки Міністерство юстиції України здійснює лише організаційні та наглядові функції у сфері державної реєстрації, а не безпосередньо ведення відповідного реєстру, у задоволенні вимог до вказаного відповідача слід відмовити.

Щодо вимог до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» слід зазначити наступне.

В ході розгляду справи судом встановлено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником АППБ «Аваль», який в свою чергу був/є стороною за Договором застави б/н від 08.10.2003 року, на підставі якого, державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори було внесено заборону на відчуження житлового будинку позивача до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Звертаючись з позовними вимогами до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 не обґрунтував та судом не встановлено, чим саме Банк порушив права, свободу та законні інтереси позивача.

Матеріали справи не містять доказів про обізнаність Банку, щодо допущеної державним нотаріусом помилки при реєстрації заборони на відчуження заставного майна за Договором застави б/н від 08.10.2003 року та про необхідності подання заяви про її виправлення, а також доказів відмови останнього звернутися до відповідного нотаріуса з відповідною заявою.

Зважаючи на те, що помилка при накладені заборони на відчуження житлового будинку була допущена саме державним нотаріусом, який не вчинив жодних дій для її виправлення, а не АТ «Райффайзен Банк Аваль», тому і підстав задоволення вимог до Банку суд не вбачає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат варто вказати наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача Фастівської державної нотаріальної контори на користь позивача кошти судового збору в сумі 1680,80 грн. за задоволені дві вимоги немайнового характеру.

Положеннями ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу .

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З метою отримання професійної правничої допомоги позивач уклав з адвокатом Крупій І.Я. Договір про надання правничої допомоги від 05.10.2020 р.

На підставі вищезазначеного Договору адвокат надавав позивачу професійну правничу допомогу.

Фактичне здійснення оплат підтверджується відповідною відміткою в акті виконаних робіт, а також квитанцією про оплату юридичних послуг.

Виконання робіт і надання послуг підтверджується актами виконаних робіт.

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Беручи до уваги вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення даного позову, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за можливе стягнути витрати на правничу допомогу з відповідача Фастівської державної нотаріальної контори у сумі 11400 грн..

На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони позивача під час розгляду справи та значення даної справи для позивача.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 2-5,12-13, 19, 76-92, 95, 141, 187, 211, 223, 258-259, 264-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Фастівської державної нотаріальної контори, Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про зняття заборони на відчуження та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій - задовольнити частково.

Скасувати постанову завідувача Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 601/02-31 від 25.09.2020 р..

Скасувати заборону на відчуження нерухомого майна а саме: житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна від 13.09.2004 року за № 1297348, реєстратор: Фастівська міська державна нотаріальна контора, на підставі договору застави б/н від 08.10.2003, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Савчук Т.П., між АППБ «АВАЛЬ» та ОСОБА_3 .

В частині позовних вимог до Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - відмовити.

Стягнути з Фастівської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_2 понесенні судові витрати на загальну суму 13080 грн. 80 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Фастівська міська державна нотаріальна контора: ідентифікаційний код юридичної особи № 02883724, вул. Шевченка, буд. 4, м. Фастів, Київська область.

Міністерство юстиції України: ідентифікаційний номер юридичної особи: 00015622, вул. Городецького, 13, м. Київ.

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»: ідентифікаційний номер юридичної особи 14305909, адреса місця знаходження: вул. Лескова, 9, м. Київ.

Суддя: Осаулова Н.А.

Повний текст рішення виготовлено 02.07.2021 року