Справа № 569/5334/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, шляхом визнання особи втратившою право на проживання в кімнаті гуртожитку,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, шляхом визнання особи втратившою право на проживання в кімнаті гуртожитку звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та усунути перешкоди в користування та розпорядженні власністю нерухомим майном, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на проживання в кімнаті АДРЕСА_1 .

В судове засідання відповідач повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

В судове засідання представник третьої особи, без самостійних вимог на стороні відповідача Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради не з`явився, однак подав до суду письмові пояснення по справі та просив врахувати їх при винесенні рішення судом.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2019 №18134749 власником об`єкта нерухомого майна, а саме: кімнатою в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу кімнати в гуртожитку від 18.11.2019 №1760. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В.

В кімнаті на момент її придбання не було зареєстровано жодної особи і в ній ніхто не проживав.

Як пояснили в судовому засіданні позивач та представник позивача, після придбання кімнати позивачу стало відомо, що в червні 2019 року ОСОБА_3 (власник кімнати у якого ОСОБА_1 придбала кімнату АДРЕСА_1 ) звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та зняття його з реєстрації за вказаною адресою, який було задоволено згідно заочного рішення Рівненського міського суду від 28 серпня 2019 року.

16 жовтня 2019 року адміністратором управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради ОСОБА_2 був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: кімната АДРЕСА_1 на підставі вищезазначеного заочного рішення суду.

В подальшому, за заявою ОСОБА_2 ухвалою Рівненського міського суду від 13.01.2020 у зазначеній справі заочне рішення суду було скасоване, провадження у справі закрито.

14 лютого 2020 року управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської рабу було поновлено реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: кімната АДРЕСА_1 .

Після придбання кімнати в ній оселився син позивача ОСОБА_4 , який виявив бажання, зі згоди власника, зареєструватися за місцем проживання та постійно проживає у кімнаті з грудня 2019 року. Відповідач по справі не являється членом сім`ї позивача, за місцем реєстрації відсутній, в спірній кімнаті не проживає більше шести місяців. Однак, в листопаді 2020 року поновив реєстрацію у кімнаті АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.5 ст.319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч.7 ст.319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, позивач є співвласником спірної квартири і має повне право користування та розпоряджатися своєю власністю.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те що в судовому засіданні було доведено належними та допустимими доказами ті обставини, що відповідач чинить перешкоди у праві користування житловим приміщенням позивачу, який являється власником житлової кімнати, в судове засідання відповідач не з`явився, письмовий відзив на позов не подав, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263-265,268,273,280, 282-289,354 ЦПК України, ст.ст.15,16,319,382,383,391, ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, шляхом визнання особи втратившою право на проживання в кімнаті гуртожитку задоволити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користування та розпорядженні власністю нерухомим майном, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на проживання в кімнаті АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований АДРЕСА_2

Третя особа: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, м.Рівне, майдан Просвіти, 2

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов