ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3960/21 Справа № 2-9757/09 Суддя у 1-й інстанції - Мазниця А.А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

26 лютого 2021 року м. Дніпро

Суддя судової палати з цивільних справ Дніпровського апеляційного суду Свистунова О.В. ознайомившись з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельної фірми Домобуд на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельної фірми Домобуд про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року скасовано Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року, справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі у зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки підстав для поновлення строку на апеляційне провадження не було.

У січні 2019 року ТОВ ПБФ «Домобуд» звернулося з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2009 року, тому застосуванню підлягають норми ЦПК України в редакції, чинній на час подання такої скарги.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження представник ТОВ ПБФ «Домобуд» вказувала, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2011 року товариство було визнано банкрутом, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Чабана Я. І. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року ліквідатором ТОВ БПФ «Домобуд» призначено іншого арбітражного керуючого Власову С. А., яка про існування оскаржуваного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2009 року дізналося випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 21 грудня 2018 року.

Із матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2009 року представником ТОВ ПБФ «Домобуд» було подано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяву про відсутність заперечень проти задоволення вказаного позову та розгляд справи без участі відповідача (т.1 а.с.17). Наведене свідчить, що ТОВ ПБФ «Домобуд» було повідомлено про розгляд справи, стороною по якій воно було, й мало можливість розпоряджатися своїми процесуальними правами.

Крім того, представник ТОВ ПБФ «Домобуд» 11 жовтня 2013 року був ознайомлений з матеріалами справи, що підтверджено поданою заявою та довіреностями у підтвердження повноважень представників (т.1 а.с. 24, 25, 26).

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Слід зауважити, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням звернення до суду тощо.

Отже, у разі оскарження судового рішення зі спливом значного періоду часу, заявником має бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

Проте, будь-яких обставин, які є об`єктивно непереборними та переконливо підтверджують неможливість оскарження рішення суду першої інстанції заявником вказано не було.

Зазначені в апеляційній скарзі обставини щодо визнання банкрутом та заміну ліквідатора не є обставинами непереборної сили.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, вважаю, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельної фірми Домобуд на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2009 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України,-

У Х В А Л И Л А:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю проектно-будівельної фірми Домобуд у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2009 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з цього часу.

Суддя: О.В.Свистунова