ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1632/20Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/228/21 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Парандюк Т. С., Хома М. В.,

за участю секретаря Стецюк М.А.

та сторін представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нікіпелової К.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 601/1632/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нікіпелова Катерина Євгенівна на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року, постановлену суддею Коротич І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 21.07.2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 21.07.2020 року.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 21.07.2020 року, вирішено надіслати за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва (03057, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 31-А), для розгляду по суті, за місцезнаходженням спірного майна.

Не погодившись із вказаною апеляційною скаргою, від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нікіпелова К.Є. поступила апеляційна скарга, в якій апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати, направити справу для продовження розгляду справи до Кременецького районного суду Тернопільської області.

У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права, не врахування усіх обставин справи.

Зокрема вказує, що даний спір стосується насамперед повернення з боржника коштів за попереднім договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 21 липня 2020 року, натомість вимог з приводу нерухомого майна не заявлено. Апелянт вважає, що розгляд даної справи потрібно розглядати за місцем реєстрації відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не поступало.

Згідно вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду, яка є предметом апеляційного оскарження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 369 ч. 3 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 29 січня 2021 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Нікіпелової К.Є. про розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції з викликом сторін та та за їх участі - задоволено.

У судове засідання не з`явився відповідач ОСОБА_2 , однак відповідно до оголошення про виклик у судове засідання, розміщеного на офіційному сайті Судова влада, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що згідно вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Нікіпелова К.Є. підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити виходячи з таких підстав.

Оскаржувана ухвала мотивована тим, що оскільки даний позов виник з приводу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а враховуючи, що у даній категорії спорів діють правила виключної підсудності, з метою недопущення порушення правил територіальної підсудності, виходячи з місця знаходження спірного майна, справу слід надіслати за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва для розгляду по суті, за місцезнаходженням спірного майна.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Судову владу реалізовують професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур.

Статтею 7 цього Закону кожному гарантовано захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін "суд, встановлений законом" поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду (складу суду), але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року, "Лавентс проти Латвії" від 7 листопада 2002 року та "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року").

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

За положеннями статті 181 ЦК України, до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відтак правила про виключну підсудність встановлено для позовів про будь-які права з приводу нерухомого майна, зокрема, якщо предметом позову є нерухоме майна або права які, випливають, торкаються таких об`єктів цивільних прав.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, як випливає із заявлених позовних вимог спір у даній справі не може торкатися нерухомого майна, а його предметом є стягнення грошових коштів у зв`язку із невиконанням договірних зобов`язань.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №520/6286/16-ц. У даній постанові Верховний Суд звертає увагу на те, що спір між сторонами виник з приводу повернення авансу. Тобто предметом спору є кошти, які позивачем були передані відповідачам, а тому касаційний суд прийшов до висновку, що даний спір не повинен розглядатися за правилами виключної підсудності.

Таким чином, суд першої інстанції помилково застосовано в даному випадку положення процесуального закону про виключну підсудність.

За загальним правилом, відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, оскаржувана ухвала, як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції - Кременецького районного суду Тернопільської області для продовження розгляду .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нікіпелова Катерина Євгенівна задовольнити.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 19 лютого 2021 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Парандюк Т.С.

Судді: Хома М.В.