Справа № 441/1906/20 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/811/3758/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 грудня 2020 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.08.2012р. ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та виявив намір отримати кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши зазначену заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з неналежним виконанням умов за кредитним договором станом на 04.10.2020р. утворилась заборгованість у розмірі 30937.92 грн., з яких: заборгованість за кредитом 24145,35 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 6792,57 грн., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 09 грудня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 13.06.2007р. Тисменицьким РВ УМВС України в Івано-Франківській області, на користь Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитом в розмірі 24145 (двадцять чотири тисячі сто сорок п`ять) грн. 35 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 1640 (одна тисяча шістсот сорок) грн. 50 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні частини позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитом - відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не навів жодних правових підстав в користуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків. Судом не враховано, що ухвалення та виконання договору відповідачем щодо сплати відсотків у встановленому банком розмірі, підтверджується випискою по рахунку долученої з позовною заявою в суд першої інстанції, де зазначені відповідні операції, а також операції щодо часткового повернення коштів, тобто виконання договору відповідачем.

Вважає, що суд не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та довідку про умови кредитування, підписану відповідачем особисто. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

З апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 грудня 2020 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині інших вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині безпідставні, оскільки анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а надані банком витяги з «Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та «Тарифів Банку» не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, оскільки відсутні докази їх погодження сторонами, такі повністю залежать від волевиявлення однієї сторони, а саме банку, який міг вносити до них відповідні зміни та долучити до позовної заяви ту редакцію «Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та «Тарифів Банку», яка найбільш сприятлива для нього.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.08.2012р. ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та виявив намір отримати кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши зазначену заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» з підписом ОСОБА_1 із зазначенням його анкетних даних.

Відповідач в анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Ствердив, що ознайомився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді, і згідний з їхніми умовами. Зобов`язався виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг», а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку www.privatbank.ua.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості станом на 04.10.2020р. утворилась заборгованість у розмірі 30937.92 грн., з яких: заборгованість за кредитом 24145,35 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 6792,57 грн., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» як невід`ємні частини кредитного договору.

У витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» передбачено, що банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків в односторонньому порядку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витягом з «Тарифів Банку» відповідач ознайомилася та погодилася з ними, а також те, що вказані документи станом на 13.08.2012 року містили умови, зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом не підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Повний текст постанови складено 30.06.2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.