Справа № 447/218/13 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/632/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року у складі судді Бачуна О.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про виключення запису як батька з актових записів про народження дітей,-

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , з участю третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, про виключення запису як батька з актових записів про народження дітей.

В обґрунтування позову покликався на те, що 12 січня 1996 року зареєстрував шлюб із відповідачкою ОСОБА_4 . За час шлюбу народилося троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 лютого 2012 року шлюб між ними розірвано. Він сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Проте, йому стало відомо, що він не є біологічним батьком цих дітей. Відповідач неодноразово стверджувала це у колі своїх знайомих. Вказував, що відповідач тривалий час перебувала в Італії.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд виключити запис про нього, як батька, з актових записів про народження: ОСОБА_5 від 23 серпня 1996 року №147, ОСОБА_6 від 11 травня 1999 року № 4, ОСОБА_7 від 21 грудня 2007 року №195.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Виключено запис про ОСОБА_1 як батька з актових записів про народження: ОСОБА_5 від 23 серпня 1996 року № 147, ОСОБА_6 від 11 травня 1999 року № 4, ОСОБА_7 від 21 грудня 2007 року № 195.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня с2015 року скасовано, праву передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким його позов задоволено.

Виключено записи про батька ОСОБА_1 як батька дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису № 147 від 23 серпня 1996 року, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського району Львівської області у книзі записів актів громадянського стану про народження; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису № 4 від 11 травня 1999 року, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського району Львівської області у книзі записів актів громадянського стану про народження; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису № 195 від 21 грудня 2007 року, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області в Книзі реєстрації народжень.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката Правосудька Олександра Миколайовича задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення Миколаївського районного суду від 15.11.2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 зазначає, що вказане рішення є незаконним з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про те, що предметом спору є виключення запису про батьківство з актових записів про народження дітей, оскільки позивач оспорює своє батьківство стосовно дітей, матір`ю яких є відповідач ОСОБА_4 , відтак суд повинен був розглянути спір по суті, прийнявши до уваги ухилення відповідача від проходження судових молекулярно-генетичних експертиз, застосувавши правові наслідки ч. 1 ст. 146 ЦПК України, якою передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи у їх відсутність, вирішення спору поклав на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання не прибула, судові повістки направлялися на адресу зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 , поштове повідомлення про вручення т. 7 а.с. 110), на адресу місця проживання доньки ОСОБА_9 ( АДРЕСА_2 , поштове повідомлення про вручення т. 7 а.с. 111), на адресу її представника ОСОБА_10 ( АДРЕСА_3 (повернуто судові повістки без вручення т. 7 а.с. 112-113).

Представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_10 в судове засідання 23.02.2021 не прибув, подав клопотання про розгляд справи 23.02.2021, а також на майбутнє без присутності відповідача та її представника. Окремо повідомив, що рішенням Дисциплінарної палати КДКА Львівської області його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції у рішенні від 15 листопада 2017 року виходив з того, що записи про батька виключено з актових записів про народження дітей на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року, яке у подальшому було скасовано, але позивач не надав доказів того, що його було повторно включено в актові записи батьком дітей, тому відсутній предмет спору.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 зареєстровано 12 січня 1996 року та розірвано на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 лютого 2012 року.

При реєстрації народження за час шлюбу сторін дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис від 23 серпня 1996 року № 147), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис від 11 травня 1999 року № 4) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис від 21 грудня 2007 року № 195) позивача ОСОБА_1 було записано у графі «батько».

Згідно із ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Як зазначено вище, із позовом по даній справі позивач ОСОБА_1 звернувся у січні 2013 року, на той час всі діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були неповнолітніми.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК.

Таким чином, при розгляді справ про оспорення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України.

Враховуючи, що актові записи про народження дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були проведені з відома позивача, відповідно у 1996 та 1999 роках, тому спірні правовідносини щодо названих дітей регулюються нормами КпШС України, який був чинним на той час.

В свою чергу, до вимог позивача щодо оспорення його батьківства стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мають застосовуватись положення СК України.

Відповідно до частини першої статті 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років.

З аналізу вищевказаної норми слідує, що за загальним правилом, перебіг річного строку протягом, якого батько дитини в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис починається з дня коли особі стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Скасовуючи постанову Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року звернув увагу, що строк у один рік, передбачений частиною першою статті 56 КпШС України, є присічним та не підлягає поновленню.

Разом із тим, відповідно до висновку, наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Таким чином, перш ніж вирішувати питання про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача, суд повинен з`ясувати, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Як зазначено вище, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції у рішенні від 15 листопада 2017 року виходив з того, що записи про позивача ОСОБА_1 , як батька виключено з актових записів про народження дітей на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року, яке у подальшому було скасовано, але позивач не надав доказів того, що його було повторно включено в актові записи батьком дітей, тому відсутній предмет спору.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного

Основним Законом України принципу верховенства права

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В порушення вимог ст.ст. 213, 214, 215 ЦПК України (в редакції станом на час ухвалення оскаржуваного рішення) суд першої інстанції не надав юридичну оцінку встановленим обставинам справи відповідно до предмету позовних вимог, з якими звернувся позивач ОСОБА_1 , відтак не встановив наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, а також не встановив зміст спірних правовідносин, що є підставою для скасування судового рішення у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

За приписами статей 12, 81, 89, 229 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.06.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України) шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як

батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 109 ЦПК може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

З метою повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи щодо походження дітей від позивача, суд першої інстанції тричі (04 лютого 2013 року, 03 квітня 2013 року та 20 червня 2013 року) постановляв ухвали про призначення судово-медичної генетичної експертизи (том 1, а. с. 28, 92, 130), проведення якої доручав Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, однак зазначені ухвали експертна установа повертала без виконання, оскільки відповідач із дітьми не з`являлися для відбору біологічного матеріалу, що підтверджується листами: від 02 березня 2013 року (том 1 а.с. 50), від 30 квітня 2013 року (том 1, а.с. 103) та від 25 липня 2013 року (том 1, а.с.143). При цьому позивач кожен раз з`являвся до експертної установи у встановлений час.

Крім цього, судом апеляційної інстанції призначалися у справі судово-медична генетична експертиза та судово-медична молекулярно-генетична експертиза, однак вищезазначені експертизи не були проведені через нез`явлення відповідача ОСОБА_4 в експертні установи разом із дітьми (том 1, а.с. 262; том 2, а.с. 9, 103-104, 183).

Під час нового розгляду справи Львівським апеляційним судом, після скасування постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року постанови Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року, ухвалою судового засідання від 17 березня 2020 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 , призначено по справі судово-медичну експертизу генетичної ідентифікації, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (03141, м. Київ, вул. Докучаєвська, буд. 4).

Роз`яснено учасникам справи, що відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до повідомлення зав. відділенням Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи 28 травня 2020 року для відбору зразків крові прибув ОСОБА_1 , натомість ОСОБА_4 з дітьми не з`явилася, визначено іншу дату для відбору зразків 17 липня 2020 року.

13.07.2020 представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Правосудько О.М., покликаючись на карантинні заходи, введені на території України, подав клопотання про відкладення з 17.07.2020 виконання вимог ухвали Львівського апеляційного суду від 17.03.2020 на більш пізніший термін, вказане клопотання адресовано в експертну установу.

21.07.2020 зав. відділенням Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_11 скерувала повідомлення про визначення дати для відбору зразків крові на 18.09.2020.

23.09.2020 на адресу суду скеровано повідомлення зав. відділенням Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко О.В. про неможливість проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації у зв`язку з тим, що 18 вересня 2020 року ОСОБА_4 на відбір зразків крові не з`явилася.

Європейський суд з прав людини, практика якого згідно із статтею 10 ЦПК України є джерелом права, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Kalacheva v. Russia», заява № 3451/05, § 34, рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року).

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З огляду на вказане, виходячи з положень ст. 146 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року), які відповідають вимогам ст. 109 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року), констатуючи факт ухилення відповідача ОСОБА_4 разом із дітьми ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від проходження експертизи, колегія суддів приходить висновку про визнання факту, для якого призначалася судово-генетична експертиза, а саме що ОСОБА_1 не є біологічним батьком дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Що стосується вимог представника відповідача адвоката Правосудька О.М. про те, що у задоволенні позову в частині вимог про виключення записів про ОСОБА_1 , як батька дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повинно бути відмовлено за спливом позовної давності, колегія суддів звертає увагу на таке.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Гронмарк проти Фінляндії» вказав, що він не може прийняти той факт, що національні органи влади дозволили юридичній реальності суперечити біологічній реальності, покладаючись на абсолютну природу строку позовної давності. Суд встановив, що навіть звертаючи увагу на межі розсуду Держави, суд вважає, що застосування негнучкого строку позовної давності щодо справ встановлення батьківства, незважаючи на обставини конкретної справи і, особливо, обов`язок позивача вчинити певні дії у межах цього строку позовної давності, порушує основу права на повагу до особистого життя особи, закріпленого статтею 8 Конвенції.

У справі «Роман проти Фінляндії» (заява № 13072/05 від 29 січня 2013 року) суд встановив, що негнучкі строки позовної давності або інші перешкоди щодо позовів оскарження батьківства, які застосовуються без винятків, порушують статтю 8 Конвенції.

Звертаючись із позовом ОСОБА_1 покликався на те, що питання оспорювання батьківства у нього стало актуальним у 2012 році після розірвання шлюбу, коли відповідач ОСОБА_4 у колі родини та знайомих повідомила, що він не є батьком дітей, відтак з цього часу слід відраховувати початок перебігу строку звернення з позовом до суду.

Враховуючи наведене, суд вважає, що підстав для застосування наслідків спливу позовної давності у даному спорі немає, а відтак, суд не бере до уваги твердження представника відповідача адвоката Правосудька О.М., що у задоволенні позову в частині вимог про виключення записів про ОСОБА_1 , як батька дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повинно бути відмовлено за спливом строків позовної давності.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про виключення запису про ОСОБА_1 як батька дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису № 147 від 23 серпня 1996 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису № 4 від 11 травня 1999 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису № 195 від 21 грудня 2007 року, необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення таких вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про виключення запису як батька з актових записів про народження дітей задовольнити.

Виключити записи про ОСОБА_1 , як батька дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису № 147 від 23 серпня 1996 року, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського району Львівської області у книзі записів актів громадянського стану про народження; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису № 4 від 11 травня 1999 року, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського району Львівської області у книзі записів актів громадянського стану про народження; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису № 195 від 21 грудня 2007 року, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області в Книзі реєстрації народжень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк