ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8570/20
провадження № 2/753/3339/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Бебі В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги уточнили, уточнені підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що сторони уклали між собою шлюб 7.10.1995 року. В період спільного подружнього життя вони придбали за спільні кошти подружжя автомобіль AUDI A4, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , який був оформлений на відповідача. 25.03.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спільним сумісним майном подружжя, вказаним автомобілем. В ході розгляду даної справи їй стало відомо, що ОСОБА_2 продав їх спільний автомобіль невідомій особі без згоди дружини ОСОБА_1 . Грошових коштів від продажу автомобіля позивач від відповідача не отримувала. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.03.2019 року було закрито цивільне провадження за відсутністю предмету спору. Як дізналась позивач, відповідач відчужив автомобіль за 11 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара станом на час звернення до суду з позовом складає 304 077 грн. 40 коп. Тому просять визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частину вказаного майна подружжя, а саме: 304 077,40 грн. : 2 = 152 038 грн. 70 коп., що становить за курсом НБУ 5 500 доларів США та судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що дійсно сторони придбали вказаний автомобіль за спільні кошти подружжя, перебуваючи в шлюбі, тому він не заперечує, що даний транспортний засіб належить подружжю на праві спільною сумісної власності. Однак відповідач продав транспортний засіб не за 11 000 доларів США, а за 6 000 доларів США, оскільки у нього були проблеми з роботою двигуна. В день продажу автомобіля, ще перебуваючи в шлюбі, він приїхав до місця проживання позивача і передав їй половину від проданої суми, тобто 3 000 доларів США в присутності покупця автомобіля. Таким чином, вимога про стягнення грошової компенсації за відчужений автомобіль подружжя не підлягає задоволенню.

Заслухавши позивача, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали між собою шлюб 7.10.1995 року, який був зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного центру розвитку сім`ї, актовий запис №1750 (а.с.8).

У відповідності до ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В період зареєстрованого шлюбу сторони придбали 20.09.2008 року за спільні кошти подружжя автомобіль AUDI A4, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.79). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі, визнані представником відповідача у судовому засіданні, тому суд вважає, що такі обставини не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Таким чином, суд вважає встановленим і доведеним в суді позовну вимогу про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, сторін по справі.

Як передбачає ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

6.08.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу і заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.03.2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). Як вбачається з тексту судового рішення: „як зазначено в позовній заяві, сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних відносин не підтримують". Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні по даній цивільній справі пояснила, що 17.05.2017 року ОСОБА_2 забрав свої речі і пішов проживати до іншої жінки. З цього часу вони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий один від одного бюджет. Представник відповідача у судовому засіданні вказані обставини не спростував і не заперечував ім.

Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За правилами ч.1-3, ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також не заперечувалось учасниками справи і доведено в суді, що вказані спірне майно відчужене ОСОБА_2 іншій особі. Так, згідно витребуваного пакету документів з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (а.с.75-87) 18.07.2018 року відповідач ОСОБА_2 продав, а покупець ОСОБА_7 купив автомобіль AUDI A4, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного у територіальному сервісному центрі МВС 8044 РСЦ МВС в м. Києві (а.с.78). Нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 про надання нею згоди на відчуження своєму чоловіку ОСОБА_2 вказаного автомобіля зазначені документи не містять (а.с.75-87).

Як рекомендує п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За змістом п.п.2, п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні достаменно встановлено, що придбане сторонами по справі майно: спірний автомобіль в період їх шлюбу є спільним сумісним майном даного подружжя, тому описане вище майно було відчужене відповідачем в період шлюбу без відома і згоди позивача, і за таких обставин його вартість враховується при поділі майна подружжя.

Як передбачає ч.1, ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з п.3 договору купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2018/1028589 від 18.07.2018 року продавець продав покупцю зазначений транспортний засіб за 313 936 грн. 38 коп. (а.с.78). Даний договір на день розгляду справи є не скасованим, не розірваним, не оскаржений і не визнаний судом недійсним, що підтвердили у судовому засіданні учасники справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що саме за 313 936 грн. 38 коп. ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_7 придбав спірний автомобіль подружжя, сторін по справі.

Суд не може покласти в основу рішення ствердження представника відповідача ОСОБА_6 та допитаного свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що відповідач ОСОБА_2 продав транспортний засіб не за 11 000 доларів США, а за 6 000 доларів США, оскільки у нього були проблеми з роботою двигуна, а в день продажу автомобіля, ще перебуваючи в шлюбі, він приїхав до місця проживання позивача і передав їй половину від проданої суми, тобто 3 000 доларів США в присутності покупця автомобіля, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони суперечать тексту вище описаного договору купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2018/1028589 від 18.07.2018 року, який є діючим на день розгляду справи, а їх показання не підтверджені будь-якими іншими доказами, тому вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки спірний автомобіль був проданий відповідачем іншій особі без згоди позивача, дружини відповідача на час розгляду справи, з якою на день продажу відповідач проживав окремо, не вів спільне господарство, не мав спільного сімейного бюджету, тому його вартість враховується при поділі майна подружжя і позивач має право на 1/2 частину грошової компенсації від вартості проданого транспортного засобу. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 152 038 грн. 70 коп. в рахунок стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості проданого автомобіля AUDI A4, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 . Хоча дана грошова компенсація є більшою за своїм розміром, оскільки (313 936 грн. 38 коп. : 2 = 156 968 грн. 19 коп.), однак суд не може виходити за межі позовних вимог відповідно до ч.1, 3, ст.13 ЦПК України, які були підтримані у судовому засіданні позивачем та її представником.

Згідно ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 2 361 грн. 19 коп. судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, що складається з суми судового збору щодо позовної вимоги майнового характеру та судового збору позовної вимоги немайнового характеру (152 038,70 грн. х 1% : 100% = 1520,39 грн.) + 840 грн. 80 коп.

Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено за двома квитанціями 3 418 грн. (2 845 грн. + 573 грн.), що підтверджується документально (а.с.1; 58), тому різницю між загально сплаченою сумою і тією, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно повернути позивачу, як надмірно сплачену нею при зверненні до суду в порядку п.1, ч.1, ст.7 Закону України „Про судовий збір" (3 418 грн. - 2 361 грн. 19 коп. = 1 056 грн. 81 коп.).

Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 141; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції", ст.41 Конституції України, ст.321; 368, ч.3; 372; 626; 638 ЦК України, ст.60; 63; 69; 70 СК України, ст.12; 81 ЦПК України, п.22-23; 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати автомобіль AUDI A4, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 152 038 грн. 70 коп. в рахунок стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля AUDI A4, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , 2 361 грн. 19 коп. судового збору, а всього 154 399 грн. 89 коп.

Повернути ОСОБА_1 1 056 грн. 81 коп. надмірно сплаченого судового збору за квитанцією 0.0..1 від 27.05.2020 року у відділенні „Березняки" Печерської філії АТ КБ „ПРИВАТБАНК".

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :