Дата документу 24.06.2021
Справа № 334/7460/17
Провадження № 2/334/140/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Панасюри Н.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвокат Штабовенко Д.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвокат Баранник М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В позові зазначила, що з2003 року вона з відповідачем стали проживати однією сім`єю без укладання шлюбу.

21.04.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , було укладено шлюб.

Фактичні сімейні відносини між нами припинені з серпня 2017 року, однак вони проживають разом в одному будинку.

Під час перебування в шлюбі з відповідачем, спільними зусиллями, було збудовано житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано 15.05.2017 року. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки право власності на будинок виникло під час шлюбу він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, після подання позову про розірвання шлюбу їй стало відомо, що відповідач не визнає факт наявності у них спільної сумісної власності на будинок, в результаті чого порушується її право власності і вона вимушена звертатися до суду.

Позивачка просить суд поділити майно подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 у рівних частках, визначивши ідеальні частки подружжя в цьому майні по 1/2 кожному, без його реального поділу і залишивши майно у спільній частковій власності.

Відповідач надав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що вважаю позовні вимоги незаконними та необгрунтованими. Так вони дійсно перебували у шлюбі з позивачкою з 21.04.2007 р. Фактичні шлюбні відносини припинені з жовтня 2016 р. Він заперечує існування у нього з позивачкою сім`ї без реєстрації шлюбу з 2003 р. до 01.02.2007 року, на тій підставі, що з 23.04.1988 р. по 01.02.2007 р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, про що свідчать Свідоцтво про одруження та Свідоцтво про розірвання шлюбу. Спірний житловий будинку по АДРЕСА_1 був придбаний ним під час цього шлюбу, за спільні сімейні кошти та з метою використання в інтересах сім`ї. ОСОБА_3 теж перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою до моменту його розірвання 30.06.2004 р., що підтверджується відміткою в її паспорті.

Вищезазначені факти унеможливлюють застосування в даному випадку ст. 74 СК України.

Виникнення права власності на спірний житловий будинок, пов`язане з моментом державної реєстрації нерухомого майна, дійсно відбулося 15.05.2017, тобто під час, коли шлюб із позивачкою формально розірваний не був. Однак факт придбання майна під час шлюбу автоматично не відносить це майно до спільної сумісної власності подружжя, про що свідчить судова практика ВСУ, який розтлумачив ст. ст. 57, 60 СК України наступним чином: «сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя». Необхідно з`ясовувати, за які кошти придбавалось спірне майно: особисті чи спільні; або як було набуте спірне майно: внаслідок спільної чи особистої праці.

Так, в листопаді 2002 р. з ініціативи дружини ними було прийняте рішення про окреме проживання без розірвання шлюбу, оскільки не була втрачена надія на примирення, вони зберегли почуття взаємної поваги, довіри та відповідального партнерства. Крім того, в сім`ї ріс неповнолітній син 1988 р.н. Майнові відносини були врегульовані шляхом усного договору - із спільних сімейних коштів він отримав для придбання житла готівкову суму в розмірі 7000 доларів США, натомість зобов`язався в подальшому передати дружині належну йому частку квартири, придбаної ними в 2001 р. Дружина - гр. ОСОБА_4 - знала та дала згоду на придбання ним будинку по АДРЕСА_1 , оскільки він діяв в інтересах сім`ї, і може це засвідчити. Таким чином, головним джерелом набуття спірного майна були кошти, які належали йому та його колишній дружині як спільна сумісна власність подружжя, та були передані йому за домовленістю сторін.

В березні знайшов необхідний варіант та досяг згоди щодо його придбання. 12.04.2003 р. домовився про купівлю-продаж частини житлового будинку по АДРЕСА_1 з гр. ОСОБА_5 , яка постійно мешкала в зазначеному будинку, про що свідчить її розписка.

12.03.2003 року між нами було укладено договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 в простій письмовій формі, посвідчений свідками та підписом і печаткою голови квартального комітету. Цей факт підтверджується документом та може бути засвідчений гр. ОСОБА_6 . В частині передачі коштів Продавцеві та передачі майна Покупцеві угода була виконана сторонами повністю. В подальшому гр. ОСОБА_5 від нотаріального посвідчення даного договору ухилилась.

У період з квітня 2003 по червень 2004 р. він здійснив заходи щодо ремонту та облаштування зазначеного будинку, в листопаді 2004 р. - роботи по утепленню. Підтвердженням цього є документи - товарні чеки на матеріали із зазначенням дати, договір на виготовлення та монтаж вікон. Відомості про час та обставини будівництва можуть надати гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які приймали в ньому безпосередню особисту участь. Внаслідок виконаних будівельних робіт будинок було введено в експлуатацію, укладено договори з постачальниками комунальних послуг: із ВАТ «Запоріжжяобленерго» 15.06.2004; із КП «Водоканал» 16.09.2004.

20.11.2004 було зареєстроване його проживання в будинку АДРЕСА_1 . 11.11.2005 був виготовлений технічний паспорт БТІ на будинок АДРЕСА_1 , де 2003 р. був зазначений як рік його побудови. Цей документ утримує пізніший уточнюючий запис техніка від 20.11.2009 про дату будівництва його попереднім власником (1990) та про відсутність на момент огляду поточних змін.

Новий технічний паспорт БТІ на будинок АДРЕСА_1 , виготовлений 25.04.2017, свідчить про повну відповідність площі та планування обох поверхів будівлі даним, зазначеним у попередньому документі.

Після 2012 р. ним були виконані зовнішні роботи по термоізоляції житлової споруди, які, вплинувши на покращення умов життя, не спричинили змін у конструктивних особливостях будинку.

Отже, житловий будинок АДРЕСА_1 , як об`єкт нерухомого майна, був остаточно сформований не пізніше 11.11.2005.

Всі види будівельних робіт у будинку, як зовнішніх, так і оздоблювальних, а також облаштування інженерних мереж, в т.ч. електро- та водопостачання, він виконав або власноручно, або за допомогою друзів чи найманих працівників. Всі закупівлі зроблені виключно за рахунок його особистих коштів. Вважає, що саме його праця як робітника, досвід, використання власних інструментів та професійного обладнання, а також витрати на матеріали, склали 100% ринкової вартості будинку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивачка та її представник адвокат Штабовенко Д.В. в судовому засідання підтримали позов та просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник адвокат Баранник М.Ю., у судовому засідання просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись, що спірний будинок був придбаний до укладення шлюбу.

Суд заслухавши пояснення сторін, заслухавши свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 21.04.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, актовий запис № 151, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданим Хортицьким відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції. (а.с. 11)

ОСОБА_2 з 23.04.1988 року до 01.02.2007 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про одруження, Серія НОМЕР_2 та Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3 (а.с. 57-58)

12.04.2003 року ОСОБА_5 надала розписку ОСОБА_2 , що вона продала йому частину будинку за 500 доларів США. Розписка підписана свідками та завірена печаткою голови квартального комітету. (а.с.79)

12.09.2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 в простій письмовій формі, посвідчений свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та підписом і печаткою голови квартального комітету Крайнім О.А. (а.с. 80)

У період з квітня 2003 по червень 2004 р. він здійснював заходи щодо ремонту та облаштування зазначеного будинку, в листопаді 2004 р. - роботи по утепленню. Підтвердженням цього є документи - товарні чеки на матеріали із зазначенням дати, договір на виготовлення та монтаж вікон. (а.с. 81-91)

ОСОБА_2 з 20.11.2004 року зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №04-27/4-6876 від 18.04.2017 року. (а.с. 92).

ОСОБА_2 , як споживач, 15.06.2004 року уклав договір з ВАТ «Запоріжжяобленерго», 16.09.2004 року уклав договір з КП «Водоканал». (ас. 93-99).

11.11.2005 був виготовлений технічний паспорт БТІ на будинок АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_2 зазначений власником. Рік побудови в технічному паспорті вказано 2003 рік. (а.с 100-108)

Позивачка посилається на існування сімейних відносин до офіційного укладання між ними шлюбу, посилаючись на фотокартки з життя та відпочинку сторін,які долучені до матеріалів справи та на договір про надання послуг мобільного зв`язку від 24.11.2005 року, згідно якого, рахунки на оплату надсилались їй додому на адресу, будинок АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до договору №30/900від 24.11.2005 року укладеного між ПрАТ «ВФ України» та ОСОБА_3 , зазначено, що рахунки будуть надіслані на адресу: АДРЕСА_1 . В той же час місце реєстрації (проживання) позивачки зазначено АДРЕСА_2 (а.с. 167)

Відповідно до ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Виходячи з наведених норм, кожна людина має право на сімейне життя, при цьому укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

І хоча проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім`єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов`язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка і жінки, без реєстрації шлюбу, має юридичне значення з огляду на час придбання спірного майна.

Цивільний шлюб це відносини жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю та при цьому не є одруженими.

Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього кодексу.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Як було встановлено судом ОСОБА_2 з 23.04.1988 року до 01.02.2007 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4 .

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_3 , яка долучена до матеріалів справи, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07.05.1985 до 30.06.2006 року з ОСОБА_14 . Зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 тільки з 01.06.2017 року.(а.с. 5-7)

При застосуванні ст.74 СК України необхідно виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, положення ст. 74 СК України щодо проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки не застосовується, якщо один з подружжя перебував на той час в зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Отже, на час придбання спірного будинку та виконання будівельних робіт з 2003 по 2005 роки відповідач продовжував перебувати в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, позивачка також перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, дока один з них не доведе його придбання за особисті кошти.

Частиною 2 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Відповідач та його представник заперечували, що будинок придбали під час шлюбу, та надали належні докази, що будинок був придбаний в 2003 році, під час шлюбу з ОСОБА_4 за особисті кошти відповідача.

Позивачка та її представник не заперечували, що в даному будинку можливо було проживали з листопада 2003 року.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом.

Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майно, що належало одному з подружжя в порядку статті 57 СК України, не перетворюється у спільну сумісну власність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначила, що «істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку іншого з подружжя - невласника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення вартості має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилася, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, невласника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, невласника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що за статтею 62 СК України не визнаються підставами для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя спричинить, непропорційне втручання у право власності на майно одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу».

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_3 працювала над створенням нерухомого майна, та вносила кошти на його розвиток, позивач не довела якою була вартість майна до його поліпшення, не надала належних та допустимих доказів того, що будинок з квітня 2007 року істотно збільшився у своїй вартості саме внаслідок проведення ремонтних робіт, не зазначила розміру трудових і грошових затрат кожного з подружжя.

Судом було допитано свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ,

Свідок ОСОБА_10 (подруга позивачки) пояснила, що з 2003 року сторони перебували у відношеннях, про які вона знала. В спірний будинок, ОСОБА_15 переїхала у 2003 році, в 2005 році будинок був готовий для проживання, вона приїздила в гості до ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_12 (подруга позивачки) пояснила, що у 2003 році вона дізналася про відношення сторін, які стали проживати разом. У листопаді 2003 році ОСОБА_15 переїхала проживати у спірний будинок, вона приїздила до них у гості у лютому 2004 року, будинок був добудований, в будинку велися внутрішні роботи. За чиї кошти велось будівництво не знає, ОСОБА_16 робила багато фото будівництва. Також там проживав ОСОБА_17 . Чи спілкувався ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_18 їй не відомо.

Свідок ОСОБА_11 (донька позивачки) пояснила, що мати жила зі ОСОБА_2 на орендований квартирі, у 2003 році купили будинок на ОСОБА_19 . Вона також допомагала в будівництві, черепицю була стара, вона допомагала її відмивати. У будинку не було підлоги, не було опалення, стояла «буржуйка» . В листопаді 2003 року були стіни, покрівля, вікна, двері. Також запрошували людей які допомагали у будівництві, хто давав кошти не знає. У 2005 році вже у будинку була і вода і туалет. Також там були друзі ОСОБА_20 , ОСОБА_17 . Чи перебував ОСОБА_21 у шлюбі їй не відомо.

ОСОБА_7 (товариш відповідача) підтвердив, що у квітні 2003 року разом з відповідачем їздили дивитися будинок, який ОСОБА_2 купив по договору для майстерні, з документів був тільки технічний паспорт. Свідок згодом також придбав собі рядом будинок. ОСОБА_2 найняв майстра, вони разом заливали новий фундамент, купляв ракушняк на 1 та 2 поверх, літом 2003 року був зведений 2 поверх, а восени будинок був готовий для проживання.

Свідок ОСОБА_9 (знайома відповідача) пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_2 літом 2003 року купив ділянку землі та сарай. До Нового року будинок був готовий для проживання, були вже сходи на 2 поверх. У 2004 році вона познайомилася з ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_4 (колишня дружина відповідача) повідомила, що вони збирали кошти на житло, хотіли купити будинок, однак оскільки впали ціни на нерухомість купили квартиру рядом з батьками, в якій ОСОБА_21 сам робив ремонт. В кінці 2002 року у них з чоловіком (відповідачем) був період непорозумінь, вирішили пожити окремо, та знову повернулися до думки купити будинок. ОСОБА_2 займався пошуком будинку, та у 2003 році купив будинок, в який було вкладено біля 7000 доларів США. У листопаді 2003 року ОСОБА_21 став проживати у будинку, та зареєстрував місце проживання там. Їх син бував у батька на ОСОБА_19 , разом працювали. 2-3 рази на місяць ОСОБА_21 приходив до дому на квартиру, та тільки 01.02.2007 року між ними був розірваний шлюб. ОСОБА_3 знає з 90-х років, вона належала до кола їх знайомих, разом займалися йогою, була у них дома. В 2003 році спілкувалася з ОСОБА_16 вона не повідомляла про стосунки з ОСОБА_21 .

Свідок ОСОБА_8 (знайомий відповідача) повідомив, що в 2003 році ОСОБА_2 йому повідомив, що купив будинок по АДРЕСА_1 , та запросив його допомогти. Він працював там разом з іншим своїм знайомим, коли був готовий будинок, займався внутрішніми монтажними роботами, прибивали гіпсокартон. В 2004 році заходив до нього в будинок, який був вже обжитий, ставив йому супутникову антену.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній

ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87289058 від 17.05.2017 року житловий будинок літ.А-2, загальною площею 62,2 кв.м., житловою 30,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 15.05.2017 року.

Отже судом встановлено, що спірний будинок АДРЕСА_1 був завершений будівництвом до 2005 року, тобто набутий відповідачем ОСОБА_2 до шлюбу із ОСОБА_3 , в період шлюбу з ОСОБА_4 .

Враховуючи вище викладене, незважаючи на те, що право власності у ОСОБА_2 на будинок виникло тільки після реєстрації даного будинку 15.05.2017 року, вже в період шлюбу з ОСОБА_3 , відповідач спростував презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно.

Встановивши фактичні обставини, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , у частині визнання спірного будинку АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного будинку.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.Є.Баруліна