Номер провадження: 22-ц/813/3979/21
Номер справи місцевого суду: 522/8964/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справиапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хоменко Яни Іванівни на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 06 липня 2020 року про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

встановив:

03 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме:

- Визнати трикімнатну квартиру, загальною площею 86,5 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки трикімнатної квартири, загальною площею 86,5 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку трикімнатної квартири, загальною площею 86,5 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

- Судові витрати позивач просила покласти на відповідача.

Разом з позовом представником ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на трикімнатну квартиру, загальною площею 86,5 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06 липня 2020 року в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Хоменко Я.І. ставить питання про скасування вищевказаної ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 06 липня 2020 року та постановлення нової, якою задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 17.02.2021 року, на 10.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 81-85).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с. 101), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 19.02.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, районний суд виходив із того, що в заяві про забезпечення позову заявник не навів доказів, чому не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також заявник не зазначив доказів, що існує реальна загроза невиконання рішення суду.

Крім того, суд виходив із того, що ОСОБА_1 не зазначено, що даний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Однак, із таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ППК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії' щодо предмета спору або здійснювати платежі, ю передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Крім того, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язковість виконання судових рішень задекларована статтею 1291 Конституції України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про забезпечення позову була обґрунтована тим, що позивачка ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі та наразі розлучаються. За час шлюбу за сімейні кошти сторони набули у власність об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_2 , квартира зареєстрована на відповідача, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 163970811 від 17 квітня 2019 року (а.с. 75-79).

На думку заявника дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу, однак в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 100-відсотковим власником квартири виступає ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим, позивач обгрунтовано зазначив, що відповідач безперешкодно може вчинити будь-які дії на відчуження спірної квартири, тому виникають ризики невиконання можливого рішення суду в майбутньому.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим.

Крім того, розмір забезпечення є співмірним, оскільки предметом спору є саме ця ж квартира. Позивачка заявляє вимоги щодо визнання вказаної квартири об`єктом спільної сумісної власності, тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, є адекватним та співмірним заходом.

При цьому, Одеський апеляційний суд вказує на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, відповідач та інші особи не позбавляються права користування своїм майном, а тому застосований вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав, оскільки майно фактично зберігається в користуванні відповідача, а обмежується лише можливість його відчуження.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено із порушенням вимог процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 адвоката Хоменко Я.І. про забезпечення позову задовольнити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хоменко Яни Іванівни задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 06 липня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 адвоката Хоменко Яни Іванівни про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на трикімнатну квартиру загальною площею 86,5 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , належну на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46523813 від 17.04.2019 року.

Примірник постанови по забезпечення позову направити для відому учасникам справи а також для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева