Провадження №2/523/1822/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Кащавцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнень просить визнати недійсною довіреність від 05.12.2008 року, видану ним на ім`я ОСОБА_2 на право управління та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , визнати недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири від 23 січня 2009 року та визнати за ним право власності на неї.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 29 жовтня 2004 року між ним та державним підприємством «Транспортний експедиційний центр» (далі ДП «Транспортний експедиційний центр») укладений договір інвестування № Бал/ТЕЦ-1-19, відповідно до умов якого підприємство зобов`язалося передати у власність інвестора об`єкт інвестування квартиру АДРЕСА_1 .

21 березня 2006 року він видав довіреність № 721 на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якої уповноважив останню бути його представником за договором інвестування. 24 листопада 2008 року вищезазначена довіреність була скасована, про що нотаріусом внесено відповідний реєстраційний запис та направлено повідомлення до Єдиного реєстру довіреностей.

28 листопада 2008 року ОСОБА_2 , використовуючи скасовану довіреність, оформила в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» технічний запис та отримала свідоцтво про право власності на квартиру на його ім`я без його відома.

05 грудня 2008 року невстановлена особа, без його відома та згоди, видала довіреність від його ( ОСОБА_1 ) імені на ім`я ОСОБА_2 з правом управління та розпорядження спірною квартирою. 23 січня 2009 року ОСОБА_2 , використовуючи зазначену довіреність, оформила договір купівлі-продажу вищевказаної квартири із ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що він не видавав довіреність від 05 грудня 2008 року, позивач просить позов задовольнити.

Представник відповідачів заперечував проти позову посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог. Посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, який на його думку слід відраховувати з 26.06.2009р., просить також відмовити в задоволенні позовних вимог.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Постановою Верховного Суду від 11.06.2020р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2017р. та постанову апеляційного суду Одеської області від 16.10.2018р. у даній справі було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Протоколом автоматичного розподілу справ між суддями від 01.07.2020р. було визначено головуючого - суддю Малиновського О.М.

Ухвалою судді від 06.07.2020р. було призначено підготовче судове засідання.

Після вирішення клопотань учасників розгляду справи, ухвалою суду від 25.01.2021р. було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи за участю сторін.

ІІІ. Позиції сторін.

ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси за договором інвестування від 28 жовтня 2004р., у зв`язку з чим видав довіреність від 21 березня 2006 року. 24 листопада 2008 року ця довіреність була скасована, про що нотаріусом внесено відповідний запис та направлено повідомлення (а.с.6,7 т.1).

На підставі свідоцтва про право власності ( НОМЕР_1 ) виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 24 листопада 2008р. на підставі договору від 29 жовтня 2004 року № Бал/ТЕЦ-1-19, додаткової угоди №1 від 29.10.2004р., акту приймання-передачі від 20.05.2008р., у ОСОБА_1 виникло право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.49 т.3).

Згадане свідоцтво було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 28.11.2008р. номер запису 3969 в книзі 699пр-155.

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. 23.01.2009р., реєстровий номер 3-152, ОСОБА_1 від імені якого діяла ОСОБА_2 за довіреністю від 05.12.2008р. продав, а ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с.46 т.3).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 , використовуючи анульовану довіреність, 28.11.2008 року отримала свідоцтво про право власності на зазначену квартиру на його ім`я та у подальшому 05.12.2008року невстановлена особа, без його відома та згоди, видала довіреність від його імені на ім`я ОСОБА_2 .

За змістом наявної у матеріалах справи копії довіреності від 05.12.2008 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 управляти та розпоряджатися з правом продажу або міни належною йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 з правом підпису договору купівлі-продажу або міни (а.с.8 т.1).

Посилаючись на те, що не видавав оспорювану довіреність та не уповноважував відповідачку ОСОБА_2 розпоряджатися своїм майном, ОСОБА_1 просить визнати цю довіреність та укладений у подальшому з її використанням договір купівлі-продажу його квартири недійсними на підставі статей 215,216 ЦК України.

За результатами дослідження вказаної довіреності надано висновки експертами Управління МВС України на Одеській залізниці від 15 травня 2009 року № 159; науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Одеській області від 30 листопада 2009 року № 87; науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України у Миколаївський області від 25 листопада 2011 року № 1706; Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 22 серпня 2011 року № 9105/02.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Частиною третьою статті 244 ЦК України визначено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено матеріалами справи 18 вересня 2009 року правоохоронними органами було зроблено виїмку довіреності ВМА №555640 від 05 грудня 2008 року на підставі постанови про вчинення виїмки від 14 вересня року в межах кримінальної справи № 7 (кримінальне провадження № 0000781) та проведено 4 судово-почеркознавчі експертизи.

В межах даної цивільної справи для встановлення належності підпису ОСОБА_1 в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій під № 1-5721 від 05.12.2008 року була проведена судово-почеркознавча експертиза на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2015 року.

Так, за результатами дослідження експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України наданий висновок від 19 липня 2016 року № 6351, згідно з яким, зокрема, підпис від імені ОСОБА_1 у наданому на експертизу Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій під № 1-5721 від 05 грудня 2008 року в графі «Розписка в одержанні нотаріально оформленого документа», виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.139-142 т.1).

Суд вважає, що такий доказ не може вважатися належним, так як не містить інформації щодо предмету доказування, оскільки предметом дослідження є підписання довіреності, а не документів, які є вторинними під час вчинення нотаріальних дій, зокрема Реєстру для реєстрації нотаріальних дій, підписання якого здійснюється після посвідчення нотаріусом довіреності. Разом з тим, наявність такого факту підтверджує посилання ОСОБА_1 на те, що він в день посвідчення довіреності 05 грудня 2018р. не був у нотаріуса та не отримував оригіналу довіреності.

Згідно з висновком експерта Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці від 15 травня 2009 року № 159, наданого в межах кримінального провадження № 0000781, підпис від імені ОСОБА_1 у генеральній довіреності від 05 грудня 2008 року, можливо, виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.65-70 т.1).

Вказаний вище експертний висновок, в силу ст.95,102,104 ЦПК України, оцінюється судом, як письмовий доказ, оскільки призначення та проведення експертизи відбувалось в межах кримінального провадження, а не цивільної справи. При цьому, суд відхиляє такий висновок експерта, як такий, що ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 30 листопада 2009 року № 87, який також оцінюється судом як письмовий доказ, підпис від імені ОСОБА_1 та запис: « ОСОБА_1 » у графі: «Підпис» довіреності серії ВМА 555640 від 05 грудня 2008 року від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 на право управління та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , зареєстрованої у реєстрі за № 1-5721 та завіреної державним нотаріусом Масловою М. В., виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.160-162 т.1).

Експертом науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївський області наданий висновок від 25 листопада 2011 року № 1706 про те, що підпис, а також прізвище, ім`я та по батькові « ОСОБА_1 » у графі: «Підпис» довіреності серії ВМА 555640 від 05 грудня 2008 року, виданої від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрованої у реєстрі за №1-5721 та завіреної державним нотаріусом Масловою М. В., виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою(а.с.163-171 т.1).

Згідно з висновком № 9105/02 судово-почеркознавчої експертизи від 22 серпня 2011 року, вирішити питання, чи здійснений підпис на другому екземплярі довіреності від 05 грудня 2008 року, завіреної державним нотаріусом Масловою М. В., самим ОСОБА_1 або іншою особою, не вдалось можливим, оскільки ні співпадаючі, ні розрізняючі ознаки не утворюють сукупності, достатньої для якого-небудь (позитивного чи негативного) висновку про виконання вказаного підпису ОСОБА_1 (а.с.217-221 т.1).

Отже, оцінка наданих суду доказів в їх сукупності вказують на те, що ОСОБА_1 не підписував довіреність від 05 грудня 2008р., а такий підпис належить іншій невстановленій особі. Відтак, у ОСОБА_1 було відсутне волевиявлення на посвідчення довіреності від 05 грудня 2008 року. Внаслідок чого, в силу частини третьої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, нотаріально посвідчену довіреність від 05 грудня 2008 року слід визнати недійсною.

З тих же правових підстав і слід визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартир від 23 січня 2009р., так як такий було укладено ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 за довіреністю, яка визнана даним рішенням недійсною з підстав відсутності волевиявлення ОСОБА_1 , на її посвідчення. Таким чином, такий договір не може створювати юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Невизнання порушеного права власності ОСОБА_1 з боку відповідачів, враховуючи, встановлений судом факт правомірного виникнення у позивача первісного права власності на спірну квартиру, приймаючи до уваги визнання недійсними довіреність та договору купівлі-продажу, з метою поновлення порушеного права власності, суд вважає, що є підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Суд не погоджується з посиланнями представника відповідачів на те, що експертні висновки, проведені у межах кримінальної справи є неналежним доказом, так як по-перше такі оцінюються судом, як письмові докази, по-друге стосуються одного і того ж предмету доказування, як в цивільній так і в кримінальній справі, по-третє з урахуванням принципу змагальності сторін не спростовані відповідачами іншими належними та допустимими доказами.

Не заслуговують на уваги й посилання представника відповідачів на відсутність оригіналу довіреності від 05 грудня 2008р. на теперішній час, як на підставу у відмові в задоволенні позову, оскільки оригінал довіреності був вилучений у встановленому законом порядку в межах кримінальної справи, а згодом, був предметом дослідження експертних висновків.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, в зв`язку з пропуском ОСОБА_1 строку позовної давності, про застосування якого заявив представник відповідачів, як усно у судовому засіданні, так і в письмових запереченнях проти позову.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Верховний Суд України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 дійшов висновку, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Отже, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання недійсною довіреності та договору купівлі-продажу слід обчислювати не з моменту посвідчення таких, а від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз`яснено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Як було встановлено судом та підтверджується самими ОСОБА_1 про посвідчення довіреності від 05 грудня 2008року, договору купівлі-продажу квартири від 23 січня 2009р. він дізнався у березні 2009р.

Отже, наявні у справі докази вказують на те, що перебіг строку позовної давності розпочався у березні 2009р. та закінчився у березні 2012р. З позовними вимогами ОСОБА_1 звернувся до суду 21 жовтня 2014р., тобто за збігом більше двох років, а відтак з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника про поважність пропуску строку, який пов`язує з попереднім зверненням заступника прокурора Суворовського району м. Одеси до суду з позовними вимогами в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору стягнення матеріальної та моральної шкоди, так як рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2011р. (справа №2-1690/11) у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі. Рішення суду ОСОБА_1 не оскаржувалось та набрало законної сили. При цьому з тексту рішення вбачається, що ОСОБА_1 особисто приймав участь в розгляді справи. Відтак, відмова у задоволенні позовних вимог не зупиняє перебігу позовної давності.

Є неприйнятними й посилання на те, що до жовтня 2014р. (час звернення з даним позовом до суду) позивач мав надію про відновлення його прав в рамках кримінального провадження, оскільки проведення досудового розслідування не є перешкодою для відновлення порушених прав в частині визнання недійсними договорів в порядку цивільного судочинства. Крім того, судом враховується, що позивачу з 2009р. в межах цивільного судочинства надавалась правова допомога, як з боку працівників прокуратури, так і з боку його представників, які приймали участь в розгляді цивільної справи №2-1690/11 Відтак, позивач мав достатній рівень доступу до суду у строки визначені законом.

Будь-яких інших істотних обставин для визнання поважними пропуску строку позовної давності, які б заслуговували на увагу, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

VІ. Судові витрати.

В силу ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на корись позивача.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу, визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 29 червня 2021р.

Суддя