Провадження № 2/521/107/21
18 лютого 2021 року місто Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Леонова О.С.,
при секретарі судового засідання Шабалдак О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеса з вказаним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.
В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.
Позивачка є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , напідставі посвідченого приватним нотаріусом Філімоновою Г.В. договору дарування № 2072 від 17.06.2010. Право власності зареєстровано 14.07.2010 р. КП «ОМБТІ та РОН», номер запису 505, право власності якої зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.07.2010 року.
У 2012 році ОСОБА_3 звернувся до позивача із проханням зареєструвати його таким, що мешкає у належній квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка, як власник, зареєструвала відповідача таким, що мешкає у належній їй квартирі. Невдовзі відповідач повідомив, що в нього змінилися обставини, мешкати в квартирі він не має наміру.
Наразі у вказаній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідач, не проживає у вказаній квартирі з 2012 року без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей в квартирі немає. У зв`язку з чим позивач змушена нести витрати по сплаті комунальних послуг за відповідача, оскільки платежі здійснюються, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, що для позивача є обтяжливим.
Позивачка зазначила, що залишаючись зареєстрованим у квартирі, відповідач перешкоджає ОСОБА_1 користуватися своєю власністю. З огляду на вище наведене позивач змушена звернутися до суду.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.07.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
23.07.2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
26.10.2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи в заочному порядку.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.
Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позов до суду не надав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачці, на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 напідставі посвідченого приватним нотаріусом Філімоновою Г.В. договору дарування № 2072 від 17.06.2010, право власності зареєстровано 14.07.2010 р. КП «ОМБТІ та РОН», номер запису 505, право власності якої зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.07.2010 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.24).
У 2012 році ОСОБА_3 звернувся до позивачки із проханням зареєструвати його таким, що мешкає у належній квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка, як власник, зареєструвала відповідача таким, що мешкає у належній їй квартирі. Невдовзі відповідач повідомив, що в нього змінилися обставини, мешкати в квартирі він не має наміру.
Згідно, акту про непроживання від 18.06.2020 року, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_3 на теперішній час у квартирі не мешкає, майна, що йому належить, його особистих речей у квартирі нємає (а.с.12).
Позивачка зазначає, що наразі у вказаній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідач, не проживає у вказаній квартирі з 2012 року без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей в квартирі немає. У зв`язку з чим позивач змушена нести витрати по сплаті комунальних послуг за відповідача, оскільки платежі здійснюються, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, що для позивача є обтяжливим.
Позивач звернулась із Заявою до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо підтвердження реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .
Департаментом з надання адміністративних послуг Одеської міської ради у наданні інформації щодо місця реєстрації відповідача було відмовлено, у зв`язку з тим, що надання відповідної довідки можливо отримати на підставі запиту суду.
Згідно відповіді від 20.07.2020 року наданої Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).
Відповідно до витягу з КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, вбачається, що ОСОБА_1 , належить на праві приватної власності об`єкт житлової нерухомості, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23, 25).
3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У силу ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник квартири через суд має право усувати усі перешкоди у користуванні своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України таке право власника виникає тоді, коли він набув право власності на підставах, що не заборонені законом, тобто на підставі договору купівлі-продажу.
Відповідно постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р., № 6-709цс16 - власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації.
Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.
Як роз`яснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді квартирі АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач сплатила судовий збір в сумі 840, 40 (вісімсот сорок) гривень 00 копійок.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 281, 282, п. п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні власністю, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) особою, яка втратила право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 18.02.2021 року.

Суддя О.С. Леонов

18.02.21