Справа № 234/6189/21
Провадження № 2/234/2906/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Данелюк О.М.,

за участі секретаря судового засідання Троянчук Т.В.

представника позивача Писаренко Г.А.

представника відповідача Тимошенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську в спрощеному провадженні цивільну справу № 234/6189/21 за позовом:

ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

до

Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», юридична адреса: м. Краматорськ, вул.О.Тихого,5.

Третя особа:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення УВДФСЦ в Донецькій області, юридична адреса: м. Краматорськ, бул.Машинобудівників,37.

про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві,-

Обставини справи:

13.05.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення УВДФСЦ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві.

Із позову вбачається, що з 04.10.2011 року до 06.02.2020 року, позивач працював на посаді обрубувача зайнятого на обробці литва наждаком та вручну у фасоноливарному цеху(ФЛЦ) Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (ПрАТ«НКМЗ»). Перебуваючи 8 років 4 місяця у трудових правовідносинах з ПрАТ «НКМЗ», він працював на посаді зі шкідливими та небезпечними умовами праці, в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень, низької температури в холодну пору року. За час праці на ПрАТ «НКМЗ», позивач отримав професійне захворювання: вібраційна хвороба та хронічна приглухуватість, яке мені вперше встановили 13 листопада 2019 року, а також купу супутніх захворювань: гіпертонічна хвороба та гіпермертропія очей.

Внаслідок професійного захворювання та погіршення здоров`я, у лютому 2020 році, позивач вимушений був звільнитися з підприємства, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності, згідно ст. 38 КЗпП України. Ці обставини підтверджується трудової книжкою, пенсійним посвідченням, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, актом санітарно - гігієнічної характеристики умов праці, довідками МСЕК, виписками з амбулаторної карти та з історії хвороби, висновками спеціалістів, індивідуальною програмою реабілітації, копії яких додано до позову.

Перші ознаки професійного захворювання виявили місцеві лікарі у 2018 році, коли він звернувся до них за допомогою. Спочатку лікарі самостійно лікували у місцевих клініках, але у зв`язку з тим що покращення не наступило, то позивача направили на консультацію до клініки професійних захворювань у м. Києві, де згодом його визнали хворим та остаточно встановили професійне захворювання.

У листопаді 2019 року, позивач пройшов стаціонарне медичне обстеження у клінічній лікарні профзахворювань м. Києва (ДУ «Інститут медпраці ім. Кундієва національної академії меднаук України») вул. Саксаганського, 75. Результатом медичного обстеження став висновок центральної лікарсько-експертної комісії за № 41/932 від 13 листопада 2019 року, згідно якого йому вперше було встановлено професійне захворювання: 1. Вібраційна хвороба ІІ ст.(вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з дефартрозом міжфалангових, п`ястково-фалангових, променево-зап`ясткових суглобів І ст. та дефартрозом ліктьових суглобів І ст.); 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легкою ступінню пониження слуху (ІІ) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Після встановлення підозри на професійне захворювання, спеціалістом відділу гігієни праці ГУ Держпраці у Донецькій області, проведено санітарно-гігієнічне обстеження умов праці робочого місця обрубувача у ФЛЦ на ПрАТ «НКМЗ», про що складено акт від 08.08.2019 року. Під час проведення перевірки встановлено численні порушення умов праці на виробництві. В акті проаналізовано перелік шкідливих чинників, що мали місце під час виконанні робіт обрубувача на робочому місці, а саме: пил, шум, локальна вібрація, фізичні навантаження, низька температура повітря у холодний період року. За результатами перевірки встановлено, що майже всі фактичні значення виробничих чинників, які впливають на обрубувача під час праці на робочому місці, перевищують гранично допустимий рівень.

Факт професійного захворювання у подальшому було підтверджено і міжвідомчою комісією, яка на ПрАТ «НКМЗ», склала акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 грудня 2019 року за формою П-4.

Згідно вказаного акту, пункту 12, підтверджено, що позивач відпрацював у фасоноливарному цеху ПрАТ«НКМЗ», 8 років 2 місяця 2 дні і весь цей час, він працював зі шкідливими та небезпечними умовами праці, де рівень пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень перевищував гранично допустимі норми.

У пункту 17, даного акту, встановлено обставини, за яких виникло професійне захворювання, а саме: «У зв`язку з неефективністю роботи системи вентиляції та недосконалістю робочого інструменту, виконував роботи в умовах впливу на організм пилу фіброгенної дії, виробничого шуму та локальної вібрації, концентрації та рівні яких перевищували гранично-допустимі норми.»

Причинами професійного захворювання, згідно пункт 18 акту, стало: «-тривалий період роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів…: 1) Пил фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 5% до 10% у максимально разових концентраціях 6,11-11,9 мг/метр.куб., при ГДК= 4 мг/метр.куб….; 2) Виробничий шум, еквівалентний рівень якого на робочому місці складав 93-95 дБА при ГДР 80 дБА…; 3) Локальної вібрація, яка передається на руки працюючого, еквівалентний коректований рівень якої складав (за віброприскоренням) 78-81 дБ, при ГДР=76 дБ….»

У пункті 19 акту, начальнику ФЛЦ ПрАТ «НКМЗ», запропоновано перелік необхідних заходів, направлених на ліквідацію та запобігання виникнення професійних захворювань.

04.02.2020 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія(МСЕК) у м. Слов`янськ, провела медичне обстеження та вперше визнала його захворювання професійним, з 50 (п`ятдесять)% втрати працездатності (40% вібраційна хвороба, 10% приглухуватість) та встановила третю групу інвалідності(професійне захворювання), що підтверджено довідками МСЕК серія 12ААА №088020 та серії 12ААБ №41771 та пенсійним посвідченням інваліда № НОМЕР_1 .

Періодично, у зв`язку з отриманням професійного захворювання, позивач змушений знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходити курси реабілітації, обстеження та консультації лікарів. Необхідність проходження курсу медичного та санаторно- курортного лікування йому встановлено за результатами огляду МСЕК, згідно висновку якого, йому для підтримки здоров`я, необхідно проходження медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Внаслідок погіршення стану здоров`я, позивач щорічно, або декілька разів на рік проходить курси лікування у різних медичних закладах. Так він проходив стаціонарне лікування, у місцевих лікарнях м. Краматорська: двічі у 2019 та 2020 році, по одному раз у 2018 році та у 2021 році. Також він лікувався у клінічній лікарні профзахворювань м. Київ восени 2019 року. Лікарі вказаних клінік, проводили лікування та підтверджували його діагноз. Раз на три роки, для підтримки здоров`я, він зобов`язаний проходити санаторно - курортне лікування, але у зв`язку з карантином він не можу поїхати лікуватися.

Також позивач змушений звертатись до лікарів за консультацією, реабілітацією та рекомендаціями лікування, які підтверджують захворювання та призначають лікування.

У зв`язку, з отриманням професійного захворювання, позивач зазнав фізичних страждань та емоційних переживань, що призвело до завдання моральної шкоди. На час захворювання, йому було 42 роки, це час життєвого розквіту. Він будував плани на подальше життя, мріючи добитись чималих успіхів, але цьому завадила хвороба, стан здоров`я є невідновним, внаслідок чого він отримав психологічну травму. Його стан здоров`я дуже незадовільний, для підтримки стану здоров`я вимушений був провести на стаціонарному лікуванні у різних лікарнях більше трьох місяців свого життя, це не враховуючи амбулаторне лікування. Внаслідок такого захворювання змінився життєвий уклад, життя зазнало суттєвих змін: він частково втратив працездатність, обмежений під час вибору місця праці, час від часу відчуває фізичну біль у суглобах, дуже погано спить, відчуває шум в голові, стан здоров`я дуже незадовільний, не витримує тривалих фізичних навантажень. Він не може вести нормальний спосіб життя, доставляю багато труднощів своїм близьким, тому він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Після захворювання та звільнення з ПрАТ «НКМЗ», позивач зареєструвався у Краматорському міському центру зайнятості, але у зв`язку з медичними обмеженнями при виборі умов праці, він до теперішнього часу так і не знайшов постійного місця праці. Працедавці, під різними приводами, відмовляють у працевлаштуванні, дізнавшись про хворобу.

Моральна шкода, яка заподіяна позивачу полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері в сім`ї, фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час роботи та які відчуває і на теперішній час, тому він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Заподіяна шкода, завдана позивачу внаслідок професійного захворювання на виробництві, випливає з трудових правовідносин з ПрАТ « НКМЗ».

Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності та встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної мені моральної шкоди.

З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами, позивач вважає, що моральна шкода у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., буде малою компенсацією за завданий душевний та фізичний біль. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з професійним захворюванням.

Ухвалою суду від 14.05.2021 року провадження по справі відкрито в спрощеному провадженні та призначено судовий розгляд у судовому засіданні на 07.06.2021 року о 13-30 год.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, надала письмові пояснення із яких вбачається, що відповідач не вчиняв протиправних дій по відношенню до позивача, а навпаки забезпечив йому пільги та компенсації гарантовані законом.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що моральна шкода, яка йому заподіяна, полягає у душевному хвилюванні, емоційному переживанні; отриманні психічної травми; зміні його життєвого укладу; порушенні зв`язків із оточуючими, неможливості продовжувати активний спосіб життя, реалізовувати свої звички та бажання. Але жодних доказів щодо наявності цих обставин він не наводить та не додає до позовної заяви. Крім того, позивачем не доведено, що зміни, які сталися в його особистому житті пов`язані саме з наявністю у нього професійного захворювання, а також, які додаткові зусилля він докладає для організації свого життя.

Враховуючи вище наведе, вважає, що немає правових підстав для компенсації моральної шкоди позивачу, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, моральна шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, але надав письмові пояснення із яких вбачається.

Відповідно до частини 7 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності:

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Положеннями частини 8 статті 36 зазначеного Закону України №1105-XIV передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Так, постановою Верховного Суду України від 21.08.2018 року у справі №579/951/16ц (провадження №61-8699зпв18) задоволено заяву відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Конотоп Сумської області: скасовано рішення Кролевецького районного Сумської області від 07.06.2016 року, ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16.08.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.12.2016 року.

Позивачу відмовлено у позовних вимогах до відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Конотоп Сумської області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання.

У зазначеній постанові Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатоюта здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Пункт 1 частини другої статті 10 Закону України №1105-XIV передбачає обов`язок страховика Фонду виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом.

Отже, на підставі вищенаведеного, Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд відповідно до ст.279 ч.8 ЦПК України вислухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами матеріали, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Так судом встановлено, що з 04.10.2011 року до 06.02.2020 року, позивач працював на посаді обрубувача зайнятого на обробці литва наждаком та вручну у фасоноливарному цеху(ФЛЦ) Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (ПрАТ«НКМЗ»). Перебуваючи 8 років 4 місяця у трудових правовідносинах з ПрАТ «НКМЗ», він працював на посаді зі шкідливими та небезпечними умовами праці, в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень, низької температури в холодну пору року. За час праці на ПрАТ «НКМЗ», позивач отримав професійне захворювання: вібраційна хвороба та хронічна приглухуватість, яке мені вперше встановили 13 листопада 2019 року, а також купу супутніх захворювань: гіпертонічна хвороба та гіпермертропія очей.

Внаслідок професійного захворювання та погіршення здоров`я, у лютому 2020 році, позивач вимушений був звільнитися з підприємства, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності, згідно ст. 38 КЗпП України.

У листопаді 2019 року, позивач пройшов стаціонарне медичне обстеження у клінічній лікарні профзахворювань м. Києва (ДУ «Інститут медпраці ім. Кундієва національної академії меднаук України») вул. Саксаганського, 75. Результатом медичного обстеження став висновок центральної лікарсько-експертної комісії за № 41/932 від 13 листопада 2019 року, згідно якого йому вперше було встановлено професійне захворювання: 1. Вібраційна хвороба ІІ ст.(вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з дефартрозом міжфалангових, п`ястково-фалангових, променево-зап`ясткових суглобів І ст. та дефартрозом ліктьових суглобів І ст.); 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легкою ступінню пониження слуху (ІІ) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Спеціалістом відділу гігієни праці ГУ Держпраці у Донецькій області, проведено санітарно-гігієнічне обстеження умов праці робочого місця обрубувача у ФЛЦ на ПрАТ «НКМЗ», про що складено акт від 08.08.2019 року. Під час проведення перевірки встановлено численні порушення умов праці на виробництві. В акті проаналізовано перелік шкідливих чинників, що мали місце під час виконанні робіт обрубувача на робочому місці, а саме: пил, шум, локальна вібрація, фізичні навантаження, низька температура повітря у холодний період року. За результатами перевірки встановлено, що майже всі фактичні значення виробничих чинників, які впливають на обрубувача під час праці на робочому місці, перевищують гранично допустимий рівень.

Факт професійного захворювання у подальшому було підтверджено і міжвідомчою комісією, яка на ПрАТ «НКМЗ», склала акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 грудня 2019 року за формою П-4.

Згідно вказаного акту, пункту 12, підтверджено, що позивач відпрацював у фасоноливарному цеху ПрАТ«НКМЗ», 8 років 2 місяця 2 дні і весь цей час, він працював зі шкідливими та небезпечними умовами праці, де рівень пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень перевищував гранично допустимі норми.

У пункту 17, даного акту, встановлено обставини, за яких виникло професійне захворювання, а саме: «У зв`язку з неефективністю роботи системи вентиляції та недосконалістю робочого інструменту, виконував роботи в умовах впливу на організм пилу фіброгенної дії, виробничого шуму та локальної вібрації, концентрації та рівні яких перевищували гранично-допустимі норми.»

Причинами професійного захворювання, згідно пункт 18 акту, стало: «-тривалий період роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів…: 1) Пил фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 5% до 10% у максимально разових концентраціях 6,11-11,9 мг/метр.куб., при ГДК= 4 мг/метр.куб….; 2) Виробничий шум, еквівалентний рівень якого на робочому місці складав 93-95 дБА при ГДР 80 дБА…; 3) Локальної вібрація, яка передається на руки працюючого, еквівалентний коректований рівень якої складав (за віброприскоренням) 78-81 дБ, при ГДР=76 дБ….»

У пункті 19 акту, начальнику ФЛЦ ПрАТ «НКМЗ», запропоновано перелік необхідних заходів, направлених на ліквідацію та запобігання виникнення професійних захворювань.

04.02.2020 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія(МСЕК) у м. Слов`янськ, провела медичне обстеження та вперше визнала захворювання позивача професійним, з 50 (п`ятдесять)% втрати працездатності (40% вібраційна хвороба, 10% приглухуватість) та встановила третю групу інвалідності(професійне захворювання), що підтверджено довідками МСЕК серія 12ААА №088020 та серії 12ААБ №41771 та пенсійним посвідченням інваліда № НОМЕР_1 .

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Нормами Конституції України, зокрема ст.ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя та здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні та здорові умови праці.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20- рп/2008 у справі №1-32/2008 (про страхові виплати), статтею 237-1 КЗпП України потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України.

Згідно ч. 2 ст 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тому суд набуває висновку про те, що позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які позивач поніс у зв`язку з цим.

Даний висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) згідно з яким, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

З огляду на викладене, сам факт отримання робітником професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків свідчить про завдання йому моральних страждань. Законодавець у даному випадку не ставить право потерпілого на відшкодування немайнової шкоди в залежність від вини самого робітника або роботодавця.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд погоджується з розміром грошового відшкодування, який визначив для себе позивач, оскільки на думку суду саме в такому розмірі він відповідає тяжкості отриманих позивачем профзахворювань, у зв`язку з чим суд вважає, що з підприємства на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 50 000 грн.

Таке відшкодування суд вважає розумним та справедливим по відношенню до глибини моральних страждань позивача, погіршення його фізичних здібностей, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 17, 18, 263, 265, 273, 351, 352, 354 ЦПК України, ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (, ІПН: 59, 84305, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. О. Тихого, 5) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (, ІПН: 59, 84305, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. О.Тихого, 5) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького Апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя Краматорського міського суду О. М. Данелюк