ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1053/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1499/21 Категорія: на ухвалу Піньковський Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л. І., Єльцова В. О.

За участю секретаря Винник І.М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа - Уманська районна державна адміністрація

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мінко Андрій Валентинович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси режимі апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мінка Андрія Валентиновича на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року постановлену під головуванням судді Піньковського Р.В. в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 06.04. 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Уманська районна державна адміністрація про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

02 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Уманська районна державна адміністрація про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Разом з вказаним позовом 02 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на все спадкове майно ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_3 посилається у заяві, що відповідач ОСОБА_2 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яку оформила та на підставі рішення суду, зареєструвавши право власності на спадкову земельну ділянку.

ОСОБА_3 , вважаючи порушеними свої права за спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , звернулась в суд, після чого, ознайомившись із рішенням суду, яким визнано право власності на спадкове майно за ОСОБА_2 , оскаржила в апеляційному порядку рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 07.12.2017 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року про визнання за відповідачем права власності на спадкову земельну ділянку скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Оксанинської сільської ради Уманського району про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Однак, як вказує ОСОБА_3 у заяві про забезпечення позову, що на момент винесення рішення судом апеляційної інстанції, право власності на земельну ділянку уже було зареєстровано за ОСОБА_2

ОСОБА_1 посилається у заяві, що вона, на відміну від відповідача ОСОБА_2 , є нотаріально зареєстрованим спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_4 . Крім того, не зважаючи на скасоване рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області, відповідач ОСОБА_2 фактично продовжує користуватися неналежною їй земельною ділянкою, отримує прибутки, а зв`язку з чим, вказує заявник, їй, «як нотаріально зареєстрованому спадкоємцю», завдаються збитки, так як ОСОБА_3 позбавлена можливості отримувати орендну плату за використання земельної ділянки, яка належала її батькові ОСОБА_4 .

Невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість відповідачу здійснювати будь - які дії із земельною ділянкою на користь третіх осіб в будь який час, вважає заявник ОСОБА_3 , навіть після ухвалення рішення судом на користь позивача, що призведе до неможливості поновити її права та земельну ділянку.

ОСОБА_3 , посилаючись на ч. 3 ст. 151 ЦПК України, що забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, також вважає, що слід застосувати п.1 ч.1, ч.2 ст. 152 ЦПК України, в якій передбачено забезпечення позову шляхом арешту на майно, що належить відповідачеві та забороню вчиняти певні дії.

За таких обставин, ОСОБА_3 просить суд вжити заходів забезпечення позову у справі за її позовом про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії стосовно відчуження, здачі в оренду, вчиняти будь-які інші договори, підписувати акти та будь-які інші документи щодо земельної ділянки площею 5,2604 га, що знаходиться за адресою: Оксанинська сільська рада, Уманського району, Черкаської області, кадастровий номер :03:000:2305, до вирішення справи судом по суті.

Заборонити ОСОБА_2 користуватися самостійно чи надавати право користування вищевказаною земельною ділянкою до вирішення справи по суті.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії стосовно відчуження, здачі в оренду, вчинення будь-яких інших договорів, підписувати акти та будь-які інші документи щодо земельної ділянки площею 5,2605 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:000:2305 до вирішення справи по суті.

Заборонено ОСОБА_2 користуватись самостійно чи надавати право користування земельною ділянкою площею 5,2604 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:000:2305 до вирішення справи по суті.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мінко Андрій Валентинович оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції, яка зареєстрована у Черкаському апеляційному суді 05 травня 2021 року Вх. № 4612/21- Вх.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача вказує, що при постановленні ухвал Уманський міськрайонний суд Черкаської області повно і всебічно обставин справи не з`ясував, дійшовши передчасного висновку про встановлення обставин, що мають значення для справи, які є недоведеними, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про можливість вжиття у справі заходів забезпечення позову, що обґрунтовується таким.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається, що фактичні обставини справи не відповідають інформації, вказаній позивачем ОСОБА_5 у заяві про забезпечення позову.

Представник відповідача - адвокат Мінко А.В. вказує в апеляційній скарзі, що наявність родинного зв`язку між позивачем ОСОБА_5 та померлим ОСОБА_4 є не підтвердженою, а твердження позивача про протилежне свідчить про свідомий намір ОСОБА_1 ввести суд в оману щодо істотних обставин цієї справи саме з метою порушення прав, свобод та інтересів відповідача ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначається скаржником, що саме наявністю родинного зв`язку між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , позивач обґрунтовує своє право на звернення до суду із позовом про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 5,2605 га, що знаходиться за адресою: Оксанинська с/р, Уманського району, Черкаської області, кадастровий номер :03:000:2305.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову від 02.04.2021 року за формою та змістом не відповідає приписам статей 149, 151 ЦПК України, не містить необхідних відомостей та доказів, що унеможливлює встановлення співмірності заходів забезпечення позову, про які просить позивач, з її позовними вимогами.

На переконання скаржника, вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову у справі № 705/1499/21 є передчасним, тому є підставою для скасування ухвал в апеляційному порядку, як таких, що постановлені судом першої інстанції із порушенням норм процесуального права, без врахування всіх обставин справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мінко Андрій Валентинович просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.04.2021 року про задоволення заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мінка Андрія Валентиновича від учасників справи на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Учасники справи про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення. Заяв та клопотань про перенесення розгляду справи від учасників справи не надходило.

Апеляційним судом задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи в режимі відео конференції, але представник скаржника особисто прибув в суд апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги .

Позивач ОСОБА_3 та її представник в суд апеляційної інстанції не з?явились, як і відповідач ОСОБА_2 , проте згідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів апеляційного суду розглядає апеляційну скаргу за відсутності сторін, які не з?явилися , на підставі наявних доказів, наданих сторонами за участі представника скаржника, який представляє інтереси відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника скаржника, який з`явився в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи щодо оскаржуваної ухвали про забезпечення позову, перевіривши доводи та обґрунтування заяви про забезпечення позову, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів заяви про забезпечення позову, дійшовши висновку про наявність підстав про задоволення заяви про забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії стосовно відчуження, здачі в оренду, вчинення будь-які інших договорів, підписування актів та будь-яких інших документів щодо земельної ділянки площею 5,2605 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:000:2305, до вирішення справи по суті та заборони ОСОБА_2 користуватись самостійно чи надавати право користування спірною земельною ділянкою до вирішення справи по суті.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає висновки суду обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки колегія суддів не вбачає, що судом першої інстанції при постановленні ухвали допущено порушення вимог процесуального права, а висновки суду відповідають встановленим обставинам у справі та вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов?язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов?язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Уманська районна державна адміністрація Черкаської області про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку ( а. с. 1-3).

Із змісту вказаної позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_3 посилається на порушення своїх спадкових прав, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого Оксанинською сільською радою, Уманського району, Черкаської області актовий запис № 13 від 21 червня 2010 року ( а. с. 8).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все спадкове майно померлого ОСОБА_4 , яке отримала відповідач ОСОБА_2 , звернувшись із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яку оформила та на підставі рішення суду, зареєструвавши право власності на спадкову земельну ділянку.

ОСОБА_3 , вважаючи порушеними свої права за спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , звернулась в суд, після чого, ознайомившись із рішенням суду, яким визнано право власності на спадкове майно за ОСОБА_2 , оскаржила в апеляційному порядку рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 07.12.2017 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року про визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на спадкову земельну ділянку скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Оксанинської сільської ради, Уманського району про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 фактично користується неналежною їй земельною ділянкою, отримує прибутки, у зв`язку з чим, їй, як нотаріально зареєстрованому спадкодавцю, завдаються збитки, так як вона позбавлена можливості отримувати орендну плату за користування цією земельною ділянкою.

Відповідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Згідно ч. 3ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв?язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Згідно роз`яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року вказано, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв?язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Із аналізу статей 150- 153 ЦПК України слід дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду по суті позовних вимог. При цьому, забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити майно.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливими виконання рішення у разі задоволення позову.

Звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову, заявник ОСОБА_1 в обґрунтування доводів та підстав вжиття заходів забезпечення позову посилається, що відповідач навіть після скасування рішення суду, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, продовжує користуватись земельною ділянкою, отриманою як спадкове майно в порядку спадкування за законом на підставі рішення суду, та отримує кошти за оренду земельної ділянки, оскільки державна реєстрація не скасована, тому спірна земельна ділянка залишається зареєстрованою за ОСОБА_2

ОСОБА_3 вказує у підтвердження своїх вимог у заяві про забезпечення позову, що невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість відповідачу ОСОБА_2 здійснювати будь - які дії із земельною ділянкою на користь третіх осіб в будь який час, навіть після ухвалення рішення судом на користь позивача, що призведе до неможливості поновити її права та земельну ділянку.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскільки право користування земельною ділянкою є спірним, то існує висока ймовірність того факту, що відповідач може у будь - який момент здійснити відчуження земельної ділянки на користь інших осіб, що може значно утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Тому колегія суддів апеляційного суду вважає вірним аргументи суду першої інстанції, що в даному випадку забезпечення позову є ефективним захистом прав сторони у справі, оскільки судом враховано, що спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним, так як забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії щодо спірної земельної ділянки, зокрема, відчуження, здачі в оренду, вчиняти інші договори, а також заборона користування земельною ділянкою чи надання третім особам права користування носитиме лише тимчасовий характер.

Разом з тим, слід звернути увагу, що суд першої інстанції вірно вказав в ухвалі, що вжиття заходів забезпечення позову матиме наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду цієї справи по суті, тому ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що в разі залишення позову без розгляду чи закриття провадження у справі, ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, суд вирішить питання скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається із наданих виділених матеріалів справи щодо розгляду апеляційним судом оскаржуваної ухвали про забезпечення позову, то представник відповідача, скаржника звертався в суд першої інстанції із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову 26 квітня 2021 року.

За результатами розгляду клопотання адвоката Мінка А. В. представника відповідача по даній справі - ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 травня 2021 року було відмовлено у задоволенні даного клопотання.

Із даного клопотання вбачається, що посилання та обґрунтування даного клопотання про скасування заходів забезпечення позову повністю повторює доводи та вимоги апеляційної скарги адвоката Мінка А. В. представника відповідача по даній справі - ОСОБА_2 на ухвалу про забезпечення позову ( а. с. 33-34, 58-61).

Як вбачається із матеріалів справи, що право власності на спірну земельну ділянку, зареєстровану на ОСОБА_2 , скасовано в судовому порядку згідно рішення суду, але не скасовано реєстрацію даної земельної ділянки, що не заперечується ні відповідачем ОСОБА_2 , ні її представниками. Тому суд першої інстанції вірно вказав, що, за таких встановлених обставин, заходи забезпечення позову не можуть порушувати прав та інтересів відповідача ОСОБА_2 , яка не є власником земельної ділянки, оскільки сторони знаходяться в однаковому становищі щодо доведення свого права на спадкування спірної земельної ділянки.

Отже, доводи скаржника, що відповідач ОСОБА_2 не має відношення до спірної земельної ділянки є безпідставними, спростовуються доказами, які містяться у справі, оскільки на даний час добровільно питання щодо скасування реєстрації земельної ділянки за ОСОБА_2 не вирішено, хоча права власності на неї відповідач не має з 2017 року, коли апеляційним судом було скасовано рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що у даній справі існує спір між позивачем та відповідачем щодо земельної ділянки, яка входить в спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , тому у випадку скасування заходів забезпечення позову це може призвести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а спірна земельна ділянка може бути реалізована (відчужена) відповідачем ОСОБА_2 .

За таких обставин, районний суд обґрунтовано вважав, що є підстави для застосування заходів забезпечення позову, а тому посилання у апеляційній скарзі представника відповідача на те, що судом передчасно вжиті заходи забезпечення позову не заслуговують на увагу, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки надані скаржником докази стосуються розгляду справи по суті щодо права сторін на спадкування спірної земельної ділянки, а позовні вимоги стосуються скасування реєстрації права на земельну ділянку, оскільки відсутнє право власності, яке було набуто на підставі рішення суду в порушення вимог чинного закону.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, зводяться лише до переоцінки доказів розгляду справи по суті щодо права на спадкове майно, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законної ухвали суду першої інстанції, якою задоволено заяву про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є суттєвими, зводять до оцінки доказів сторін по суті пред`явлених вимог щодо оспорювання спадкових прав на земельну ділянку, і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні, а вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, тому не підлягає скасуванню, оскільки постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мінка Андрія Валентиновича - залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Уманська районна державна адміністрація про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Повний текст постанови складений 10 червня 2021 року.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л. І.

Єльцов В. О.