ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року

м. Харків

Справа № 645/882/19

Провадження № 22-ц/818/2018/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2019 року, постановлену суддею Грінчук О.П., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та визнання недійсними договорів,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати протиправними дії ПАТ «КБ «Надра» щодо нарахування процентів і пені по кредитному договору, визнати недійсним договір купівлі продажу (відступлення) права вимог, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 29.05.2019 позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не сплачено судовий збір за подання позову до суду та не обгрунтовано підставу застосування до позовної заяви ЗУ «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 05 листопада 2019 року залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 30 січня 2020 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановляючи ухвалу, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 отримавши 26 грудня 2020 року копію ухвали Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, не сплатила судовий збір в розмірі 401 грн 40 коп. за подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 січня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції від 05 листопада 2019 року скасувати як незаконну і необґрунтовану, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга містить посилання на те, що судом помилково не взято до уваги, що позивачкою заявлені позовні вимоги за якими вона звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Ткаченко Ю.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглядаючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з таких підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не виконала вимоги ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року в частині сплати судового збору за подання позовної вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 761/24672/15-ц (провадження № 14-197цс18) вказано, що «у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову».

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, посилалась на те, що позов пов`язаний з порушенням відповідачами її прав як споживача фінансових послуг, оскільки після звернення ПАТ КБ «Надра» до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості між сторонами існувало виключно грошове зобов`язання в розмірі 104 525,27 дол. США, сума якого визначена рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2011 року. Натомість, відступаючи ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором від 01 вересня 2008 року № 6/4/20/2008/840-К/2403, ПАТ КБ «Надра» вказано розмір заборгованості в сумі 222 587,86 дол. США, яка включає в себе нараховані банком проценти та пеню.

Від розгляду позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 01 вересня 2008 року № 6/4/20/2008/840-К/2403, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , залежить вирішення позову і в частині заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, які є похідними від кредитних зобов`язань, а тому на вказану позовну вимогу також поширюється дія статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, за подання споживачами позовної заяви судовий збір не підлягає сплаті, тому вимоги суду першої інстанції про сплату позивачкою судового збору за подання позовної заяви у цій справі не ґрунтуються на законі, отже, їх невиконання не може бути підставою для визнання неподаною і повернення ОСОБА_1 позовної заяви.

За правилами п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 367,368, п.6 ч.1 ст. 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2019 року скасувати.

Справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.