Провадження № 2/760/5134/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Кривулько С.В.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

02.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивував тим, що 30.04.2020 між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20000 євро (що за курсом Національного Банку України на момент подачі позову складало 599942,00 грн.), а останній зобов`язався повернути їх до 30.06.2020. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав йому боргову розписку від 30.04.2020.

Зазначив, що незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому ОСОБА_1 змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 599942,00 грн. боргу та сплачений судовий збір у розмірі 5999,42 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

20.11.2020 ОСОБА_2 звернувся до суду з відзивом в якому зазначив, що з зазначеною у позові інформацією відповідач не погоджується, а позов вважає необґрунтованим.

Наголошує, що він сплатив позивачу 1000,00 доларів США. у рахунок погашення заборгованості за розпискою від 30.04.2020, хоча вказаний факт позивачем не вказано у позові.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 30.04.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20000,00 євро,а останній зобов`язався повернути їх до 30.06.2020.

На підтвердження отримання грошових коштів у борг відповідач склав розписку про отримання коштів від 30.04.2020.

Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останньою не виконані.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем свої зобов`язання за борговою розпискою від 30.04.2020 не виконав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належних та допустимих доказів щодо повернення позивачу 1000,00 доларів США, відповідачем не надано та в ході розгляду справи не встановлено.

За вказаних обставин, суд вважає доводи відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову недоведеними.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та суму боргу у розмірі 20 000,00 Євро у визначений у розписці строк, позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості згідно розписки від 30.04.2020 у розмірі 20 000 Євро є обгрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Звертаючись до суду позивач просив стягнути заборгованість за розпискою від 30.04.2020 з відповідача за курсом НБУ станом на день звернення до суду, а саме у розмірі 599 942,00 грн.

Згідно з офіційним курсом гривні щодо Євро Національного банку України, станом на 05.07.2021 такий курс становить: 1 Євро = 3241.4107, тобто сума спірної заборгованості має становити 648 282,14 грн.

Заяви про збільшення позовних вимог позивачем подано не було, а тому враховуючи межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача боргу у розмірі 599 942,00 грн.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні даного позову було сплачено судовий збір у розмірі 5999,42 грн., що підтверджується квитанцією №70205 від 02.07.2020.

Тож з урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5999,42 грн.

Керуючись статтями 526, 530, 533, 625, 629, 1046-1051 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) 599942,00 грн. боргу та 5999,42 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Букіна О.М.