Провадження № 2/243/547/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Фаліна І.Ю.,
секретаря судового засідання Глух А.О.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав.
Таким чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за наявності одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (з 14.06.2018 змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (скорочена назва - АТ КБ "Приватбанк") та ОСОБА_1 підписана «Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», в якій зазначено, що відповідач погодився з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить договір про надання банківських послуг (а.с. 17).
З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якою ознайомилась відповідач 24.01.2008 року, вбачається, що базова процентна ставка за користування кредитом становить 1,9 % в місяць на залишок заборгованості. Комісія за кредитне обслуговування зазначено 1 % на залишок заборгованості (а.с. 18).
До Анкети-заяви позивач також додав з сайту Приватбанку Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 20-29).
Згідно довідки позивача, відповідачу була видана кредитні картка № НОМЕР_1 , дата відкриття 27.12.2007 року, термін дії грудень 2011 року (а.с. 16).
Згідно з довідкою «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н)», позичальнику був встановлений кредитний ліміт на кредитну вищезазначену картку: 12.02.2008 року на суму 250 грн., 15.04.2008 року збільшено кредитний ліміт до 1400,00 грн., 08.11.2019 року кредитний ліміт зменшено до 0, 00 грн. (а.с. 15).
З виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що остання у період з лютого 2008 року по грудень 2008 користувалася кредитними коштами за кредитною карткою № НОМЕР_1 , погашення заборгованості відповідачем з січня 2009 року не здійснювалось (а.с. 10-14).
Розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На виконання вищенаведеної норми, позивачем надано розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, з яких вбачається заборгованість за кредитним договором, яка виникла у відповідача перед банком, в той же час, відповідачем будь-яких заперечень та доказів стосовно відсутності боргу, його погашення або незгоди з розрахунком суми заборгованості до суду не надано.
Частинами 2 та 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, зокрема, за тілом кредиту у розмірі 1384,93 грн.
Що стосується заборгованості по процентам, вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як зазначалося вище, відповідачу була видана кредитна картка № НОМЕР_1 (термін дії грудень 2011 року), та якою відповідач користувалася шляхом зняття готівки, що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача.
Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після грудня 2011 року (закінчення строку кредитної картки (строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі №175/4753/15-ц.
З розрахунку заборгованості за Договором б/н від 24.01.2008 року вбачається, що станом на 31.12.2011 року, розмір нарахованих відсотків становить 984,69 грн., а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені, суд виходить з наступного.
З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за прострочене користування кредитними коштами та пені, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по пені, у зв`язку з їх недоведеністю.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає наступне.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 зробив висновок, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними.
У зв`язку з вищевикладеним висновком, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії з відповідача.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 2369,62 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 1384,93 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 984,69 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн. (а.с. 36).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 143,09 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 128, 131, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.

Повний текст рішення складений та підписаний 22 лютого 2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.Ю. Фалін

Донецької області