Справа № 182/2306/20
Провадження № 2/0182/537/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.02.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Снєгульської В.М.

позивача - ОСОБА_1

представника виконавчого комітету Нікопольської міської ради - Городничого О.Л. (за довіреністю від 11.01.2021 року №57/21, Положення , затвердженого рішенням Нікопольської міської ради від 31.01.2020 року №90-58/VІІІ)

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном та стягнення аліментів

Заяви по суті справи.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначення опікуном та стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 - її донька, а ОСОБА_3 - зять. Вони мають малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачі зловживають алкогольними напоями, в квартирі, де вони мешкали донька із зятем продали всю побутову техніку та меблі, за борги відключили газ та електроенергію. Відповідачі дітей не годували, залишали зачиненими без догляду та їжі в квартирі. Діти були постійно брудними, а їх батьки почали вести бродячий спосіб життя. Тому вона в серпні 2016 року забрала дітей від батьків до себе на постійне місце проживання.

З серпня 2016 року діти постійно мешкають з нею, де для них створені усі необхідні умови, діти знаходяться на її утриманні та вихованні. Відповідачі долею дітей та станом їх здоров`я не цікавляться по теперішній час, їх місце заходження не відомо.

Вона неодноразово намагалась розшукати свою доньку ОСОБА_2 , зятя ОСОБА_3 та залучити їх до виховання та утримання їх малолітніх дітей. 07.02.2020 року вона зверталась до поліції щодо розшуку відповідачів, однак їх місце знаходження так і не було встановлено.

У зв`язку з тим, що відповідачі повністю самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків без будь-яких поважних причин, а про фізичний та духовний розвиток малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дбає лише вона, просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їхніх малолітніх дітей, призначивши її опікуном над онуками, та стягнути аліменти на утримання дітей (а.с.1-4).

Відповідачі відзив на позов не надавали.

Процесуальні дії у справі.

03.06.2020 року відкрито провадження по справі призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання; зобов`язано орган опіки та піклування Нікопольської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів, надати подання про можливість ОСОБА_1 бути опікуном (а.с.47-49), витребувано відомості про доходи відповідачів (а.с.51), витребувано відомості від Державної прикордонної служби України(а.с.50), витребувано відомості про можливе перебування відповідачів в місцях позбавлення волі(а.с.52), витребувано відомості про наявність інформації про притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності(а.с.53).

27.08.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.115).

24.09.2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку з тим, що відповідачі не були повідомлені належним чином, через відсутність поштових марок для направлення поштового відправлення (а.с.119).

03.11.2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку з тим, що відповідачі не були повідомлені належним чином, через відсутність поштових марок для направлення поштового відправлення (а.с.128,129).

16.12.2020 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із хворобою головуючого по справі судді Багрової А.Г.(а.с.136)

18.02.2021 року у зв`язку з неявкою відповідачів, які належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання, відзиву на позов не подали, зі згоди позивача, судом постановлено ухвалу розглянути справу заочно на підставі наявних у справ доказів (а.с.139).

Виклад позицій учасників процесу.

У судовому засіданні позивач на позові наполягала та просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі не з`явилися, причини неявки суду невідомі. Про розгляд даної цивільної справи повідомлені належним чином. Ухвала про відкриття провадження разом з позовом та доданими матеріалами, а також судові повістки були направлені кожному з них за адресою місця реєстрації та фактичного місця проживання (а.с.69, 94,105,139). Суду поверталися поштові повідомлення з відмітками про вручення ОСОБА_3 (а.с.69,105,139). Конверт, направлений на адресу ОСОБА_2 , повернувся з відміткою про не проживання адресата (а.с.94).

Про розгляд справи учасники також повідомлялися шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада України» (а.с.61,62,86,87, 117,118, 126,127,137,138).

Відзиву на позов відповідачі не подавали та жодних заяв, клопотань від них суду не надходило.

Представник виконавчого комітету Нікопольської міської ради просить позов задовольнити, оскільки батьки свої обов`язки щодо малолітніх дітей не виконують.

Судом встановлено.

Між сторонами виникли правовідносини щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стосовно їх малолітніх дітей, встановлення опіки над дітьми та стягнення аліментів на їх утримання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

На підставі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною 4 ст. 167 СК України передбачено, що якщо дитина, батько/матір якої позбавили батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно їх малолітніх дітей, позивач посилається на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Верховний суд в Постанові від 23 грудня 2020 р. N 522/21914/17;

N 61-8179св19 вказує, що „Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків."

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є бабусею малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6).

Батьками дитини є відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5,6). Вони ведуть аморальний спосіб життя, зловживають алкоголем, не працюють, повністю самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Як вбачається з пояснень в судовому засіданні позивача та малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з серпня 2016 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не займаються вихованням та утриманням дітей, всі обов`язки щодо піклування та утримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 займається лише їх бабуся.

Малолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_11 суду пояснили, що до серпня 2016 року проживали разом з батьками, були завжди голодні, брудні, батьки постійно зловживали алкогольними напоями, їли вони тільки недоїдки після гостей, батьки часто на кілька днів залишали їх самих надовго в зачиненій квартирі. ОСОБА_8 в судовому засіданні також зазначив, що через поведінку мами став її не любити. Діти пояснили, що з серпня 2016 року жодного разу батьків не бачили та повертатись до колишнього життя категорично не бажають. ОСОБА_8 пояснив, що, коли жив з мамою школу не відвідував, зараз відвідує школу, гарно навчається. ОСОБА_8 та ОСОБА_11 дуже просять призначити бабусю їх законним опікуном, яка про них добре піклується та згодні, щоб їх батьків позбавили батьківських прав.

Отже, судом встановлено, що з серпня 2016 року малолітні діти постійно проживають з бабусею ОСОБА_1 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частина якого на праві власності належить ОСОБА_1 (а.с.21-23) Батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за даною адресою не мешкають.

Спеціалісти служби у справах дітей Нікопольської міської ради неодноразово намагались розшукати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та з`ясувати їх думку з приводу ухилення від виконання батьківських обов`язків.

ОСОБА_1 порушувала клопотання щодо розшуку та встановлення місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перед Нікопольським ВП ГУНП в Дніпропетровській області, але розшук позитивного результату не дав (а.с.17-18).

Згідно наданих відомостей органом опіки та піклування Нікопольської міської ради, за адресою можливого проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання. За результатами обстеження встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживають та місце проживання їх не відоме. Зі слів сусідів вдалося встановити, що раніше за казаною адресою проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Як відомо сусідам, ОСОБА_2 проживає у місті Дніпро, засоби зв`язку та точна адреса проживання їм не відома. На даний час за цією адресою ніхто не проживає.

Спеціалістами служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перевірено на предмет наявності підстав для позбавлення батьківських прав. Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не перебувають на обліках КП „Нікопольська міська психоневрологічна лікарня" Дніпропетровської обласної ради, КП „Дніпропетровський наркологічний диспансер" Дніпропетровської обласної ради та КП „Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання „Фтизіатрія" Дніпропетровської обласної ради.

Таким чином, встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мають хвороб, які б перешкоджали їм виконувати батьківські обов`язки.

Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 428 від 24.06.2020 року було затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до їх малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.95-98). Суд вважає даний висновок обґрунтованим, належно мотивованим та таким, що знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду справи.

Таким чином, сукупністю доказів, що були досліджені судом та містяться в матеріалах справи, встановлено, що відповідачі долею своїх малолітніх дітей не цікавляться, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надають їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ними освіти, чим ставлять під загрозу безпеку, здоров`я та життя малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Будь-яких фактів, які б перешкоджали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до їх дітей, не зафіксовано.

Таким чином, враховуючи, що батьки свідомо, злісно ухиляються від виконання своїх обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, тривалий час з серпня 2016 року: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми вже більше чотирьох років без будь-яких на то поважних причин, не виявляють інтересу до них у будь-яких сферах розвитку, суд погоджується з висновком виконавчого комітету Нікопольської міської ради, та в інтересах дітей вважає доцільним позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна або піклувальника (ч. 4 ст. 63 ЦК України).

Оскільки суд позбавляє батьківських прав обох батьків щодо малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , то виникла необхідність у призначенні дітям опікуна.

Сукупністю зібраних у справі доказів суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 займається вихованням, утриманням, лікуванням та навчанням своїх онуків (а.с.7-11). За станом здоров`я, матеріальним забезпеченням, житлово-побутовими умовами, ставленням до виконання своїх обов`язків може ними опікуватися (а.с.12-16,20-26). За місцем проживання характеризується позитивно (а.с.13,15). На території України станом на 17.02.2020 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою Міністерства Внутрішніх Справ Серії ІАА № 148775 (а.с.12).

Тому, беручи до уваги рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області № 430 від 24.06.2020 року «Про затвердження подання про можливість призначення опікуном ОСОБА_1 », а також бажання дітей проживати з бабусею , яке малолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_11 висловили у ході розгляду справи, суд вважає призначення опікуном ОСОБА_1 своїх онуків ОСОБА_6 та ОСОБА_10 доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей (а.с.99-100).

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (ч. 1 ст. 179 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Конституція України в статті 48 встановлює право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Основний Закон України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51), у той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51).

Судовий захист майнових прав дитини передбачає звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання її майнових прав, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються.

Ст. 183 СК визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, на законодавчому рівні державою встановлено, що при визначенні способу стягнення аліментів у частці від доходу стягнення аліментів має бути не нижче ніж у розмірі однієї третини на двох дітей, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Приймаючи до уваги наявність у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 двох малолітніх дітей, суд вважає можливим стягнути з кожного з них аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини їх заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, відповідатиме інтересам дітей та буде законним і справедливим.

Розподіл судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідачів суму сплаченого позивачем судового збору за вимоги щодо позбавлення батьківських прав у розмірі 1681,60 грн. (а.с.39а), призначивши до стягнення по 840,80 грн. з кожного на користь позивача.

Крім того, за вимоги щодо стягнення аліментів з відповідачів підлягає стягненню судовий збір по 908 грн. з кожного на користь держави.

Враховуючи висновки ВС КЦС викладені в Постанові від 23 грудня 2020 р. по справі N 522/21914/17; N 61-8179св19, керуючись ст. ст.150,155,164,166,180,181,182,183 СК України, ст.ст. 59, 60, 63 ЦК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", Постановою ПВСУ N 3 від 30 березня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Призначити опікуном над малолітніми дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я одержувача законного представника - опікуна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частина з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно з 23.04.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на користь малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я одержувача законного представника - опікуна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частина з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно з 23.04.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення у частині місячного платежу коштів на утримання дитини підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 23.02.2021 року.

Дані про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, , місце знаходження: 53200, Дніпропетровська область, вул. Електрометалургів, буд. 17/1.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Виконавчий комітет Нікопольської міської ради - , місцезнаходження: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 3.

Суддя: А. Г. Багрова