Справа № 644/3490/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Кузьміної Ю.С., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики від 16.09.2020 року у розмірі 12111 грн. 40 коп., пеню у розмірі 1% за кожний день прострочення, що складає 23496 грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 193 грн. 12 коп., інфляційні витрати у розмірі 680 грн. 66 коп., а всього 36481 грн. 28 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.09.2020 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 12111 грн. 40 коп., що еквівалентно 431 долар США (за курсом 1 долар США дорівнює 28,00 грн. на день передачі). Відповідач була зобов`язана повернути кошти в строк до 30.09.2020 року. Крім того, відповідач власноруч написала позивачу розписку, якою підтвердила факт отримання грошових коштів. Однак, станом на 22.03.2021 року відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконала та не повернула грошові кошти. З метою досудового врегулювання спору 26.03.2021 року позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію з вимогою сплатити суму боргу та штрафні санкції у зв`язку з невиконанням умов договору. Проте, станом на 12.04.2021 року ні заперечень на претензію, ні повернення коштів позивачу не надходили. З урахуванням викладеного вважала позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що власноруч написала розписку від 16.09.2020 року та підписала договір позики, але гроші від позивача не отримувала. Пояснила, що позивач була керівником ломбарду «Любий друже», відповідач працювала в даному ломбарді на посаді експерта-оцінювача. ОСОБА_3 відповідачка з грудня 2019 року не бачила. Працівники ломбарду та служба охорони під тиском примусили її підписати договір позики та скласти розписку. Під час підписання договору ОСОБА_3 присутня не була. Відповідач отримала претензію, однак не відреагувала на неї, оскільки ніяких коштів не отримувала. Крім того, 30.09.2020 року нею було подано скаргу до головного управління Держпраці у Харківській області. З урахуванням викладеного в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 16.09.2020 року позивач ОСОБА_3 надала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 12111,40 грн., що еквівалентно 431 долар США за курсом 1 долар США дорівнює 28,00 грн. на день передачі. Договором було передбачено строк повернення грошових коштів до 30.09.2020 року. Крім того в п.5 вказаного договору передбачено розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі одного процента за кожен день прострочки (а.с. 5).

Згідно до розписки від 16.09.2020 року ОСОБА_2 отримала у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 12111,40 грн., що еквівалентно 431 долар США за курсом 1 долар США до 28,00 грн. на день передачі. Зобов`язалася повернути ці кошти до 30.09.2021 року. Вказана розписка написана ОСОБА_2 власноруч (а.с. 6). В судовому засіданні відповідач не заперечувала, що вказана розписка написана нею власноруч і підписана. Оригінал розписки представником позивача було надавано суду для огляду і вона була йому повернута. На оригіналі розписки і вказаного договору позики відсутні відмітки про отримання боргу позивачкою.

22.03.2021 року ОСОБА_3 склала письмову претензію на адресу ОСОБА_2 (а.с.7), де просила негайно, з моменту отримання претензії, виконати свої грошові зобов`язання за вказаним договором займу та розпискою. Дану претензію ОСОБА_3 направила відповідачу цінним листом. Факт отримання претензії відповідач не заперечувала.

30.09.2020 року ОСОБА_2 подала скаргу до ГУ Держпраці у Харківській області, в якій посилалась на порушення трудового законодавства і на те, що її примусили написати розписку про позику, яку вона не отримувала.

Згідно копії акту №ХК26787/3236/НД/АВ від 06.11.2020 року Головним управління Держпраці у Харківській області було здійснено інспекційне відвідування Повного товариства «Ломбард «Любий друже», Даниленко і компанія» за скаргою ОСОБА_2 . В ході проведення перевірки порушень законодавства з боку ПТ «Ломбард «Любий друже», Даниленко і компанія» не встановлено.

ОСОБА_2 надала суду і копію зразка написання розписки від 16.09.2020 року, яка була виготовлена на принтері і не підписана нею. Також надала копію із своєї трудової книжки, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_2 на підставі наказу №45-К від 01.07.2016 року була прийнята на роботу до ПТ «Ломбард «Любий друже», Даниленко і компанія» на посаду експерта-оцінювача. На підставі наказу №34-К від 05.05.2018 року ОСОБА_2 була звільнена відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

Інших доказів позивач та її представник не надали.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідачки свідок ОСОБА_4 пояснив, що з ОСОБА_2 перебуває у цивільному шлюбі. 16.09.2020 року був на роботі, не зміг додзвонитися до ОСОБА_2 , поїхав до ломбарду її шукати. Приїхавши до ломбарду, потрапити в середину не вдалося, двері були зачинені, а служба охорони ОСОБА_4 не пускала. Весь час свідок перебував на вулиці. Під час підписання договору позики і написання розписки присутнім не був, з приводу даних подій обізнаний зі слів відповідача ОСОБА_2 .

Статтями 10, 11, 12, 58, 60, 80, 81, 179 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення в судовому засіданні вказаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08.07.2019 року по справі №524/4946/16-ц.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно до наданих сторонами доказів суд дійшов висновку про те, що між сторонами по справі в дійсності було укладено договір позики, складено розписку і за даним договором відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача 12111,40 грн. При цьому суд бере до уваги, що відповідач не заперечує факт підписання договору і факту власноруч написаної розписки про отримання грошових коштів.

Посилання відповідача на те, що всі дії були вчинені нею під тиском, що вона не отримувала гроші за вказаним договором позики, не підтверджені належними, допустимими і достатніми доказами. Подана відповідачем скарга до управління Держпраці сама по собі не свідчить про дійсне вчинення щодо неї дій неправомірного характеру. Ця скарга є лише поясненнями відповідачки. При цьому суд бере до уваги, що відповідач не зверталася до правоохоронних органів, суду з приводу незаконних дій щодо неї, з приводу неотримання коштів за вказаним договором позики. Договір позики та розписка не визнані судом недійсними. Відсутні висновки правоохоронних органів з приводу доводів відповідачки. Наданий відповідачем зразок розписки не свідчить про неотримання нею грошових коштів і підписання договору під тиском. Надана копія трудової книжки підтверджує лише трудові відносини, які мали місце між ПТ «Ломбард «Любий друже», Даниленко і компанія» та ОСОБА_2 , і не підтверджує і не встановлює зв`язок між наявністю трудових зобов`язань і підписанням договору займу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

До показань свідка ОСОБА_4 суд ставиться критично, оскільки свідок перебуває у цивільному шлюбі із відповідачем. Крім того, свідок не був очевидцем укладання договору позики та написання розписки про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошових коштів.

Зважаючи на те, що відповідачка не повернула позику до 30.09.2020 року, не повернула позику до теперішнього часу незважаючи на письмову вимогу (претензію) про повернення грошових коштів, суд стягує з відповідачки на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 12111 грн.40 коп.

Згідно з ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачка надала суду розрахунок 3% річних за час прострочення повернення позики в сумі 12111 грн.40 коп. з 01.10.2020 року по 12.04.2021 року (194 дні), що складає 193 грн.12 коп. Вказаний розрахунок є вірним, на нього не надійшли заперечення від відповідача.

Також позивачка надала суду розрахунок інфляційних втрат за час прострочення повернення позики в сумі 12111 грн.40 коп. з 01.10.2020 року, що складає 680 грн.66 коп. На вказаний розрахунок також не надійшли заперечення відповідачки.

З урахуванням викладеного, суд стягує з відповідачки на користь позивача 3% річних у розмірі 193 грн.12 коп. та інфляційні втрати у розмірі 680 грн.66 коп.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 23496,10 грн. суд бере до уваги наступне. Позивачем було здійснено розрахунок пені з 01.10.2020 року до 12.04.2021 року в загальному розмірі 23496 грн.10 коп. Вимоги про стягнення пені є обґрунтованими, стягнення пені передбачено вказаним вище договором позики.

Разом з тим суд бере до уваги вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи з принципів розумності та співмірності, беручи до уваги, що розмір пені 23496 грн.10 коп. значно перевищує розмір збитків, суд дійшов висновку про те, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, а тому суд зменшує розмір пені, яка підлягає стягненню, до розміру заборгованості за договором позики, і стягує з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 12111 грн.40 коп. При цьому суд враховує і те, що прострочення виконання зобов`язання відповідачем не завдало позивачеві суттєвих збитків.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , а саме суд стягує з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 12111 грн.40 коп., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 12111 грн.40 коп., 3% річних у розмірі 193 грн.12 коп., інфляційні втрати у розмірі 680 грн.66 коп., а всього 25096 грн.58 коп.

Сплачений позивачем судовий збір - 908 грн., у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 624 грн.64 коп.

Всього з відповідача на користь позивача суд стягує 25721 грн.22 коп.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-84, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 526, 549-551, 625, 1046-1051 ЦК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) - 25721 грн.22 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

СУДДЯ: