Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/238/21
провадження: 2/614/107/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

30.06.2021 Борівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Гуляєвої Г.М.

за участю: секретаря Кравцової О.П.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Борова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3 особа: Служба у справах дітей Малинівської селищної об`єднаної територіальної громади Чугуївського району Харківської області

про позбавлення батьківських прав

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3 особа: Служба у справах дітей Малинівської селищної об`єднаної територіальної громади Чугуївського району Харківської області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали з ним однією сім?єю без шлюбу з листопада 2016 р., ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина ОСОБА_3 , відповідач є батьком дитини, у актовому записі записаний батьком на підставі ч.2 ст.125 СК України. Сторони проживали разом у орендованій квартирі, а після народження дитини - за місцем реєстрації відповідача.

Сімейне життя з відповідачем не склалося, тому з січня 2018 р. вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства. Позивач постійно проживає по АДРЕСА_1 разом з дитиною, син знаходиться на її утриманні. Судовим наказом Барвінківського районного суду Харківської обл. від 18.06.2019 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина.

З часу розпаду їхньої сім?ї, відповідач байдуже ставиться до свого сина, не спілкується з ним, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його здоров?ям та розвитком, не виявляє до сина батьківської любові та поваги.

На теперішній час позивач проживає з ОСОБА_4 , який фактично виконує обов`язки батька стосовно її сина, приймає участь у його вихованні та матеріальному утриманні, дитина вважає ОСОБА_4 своїм батьком, відповідача як батька не знає.

Позивач вказує, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно свого малолітнього сина, не виявляє до нього батьківського піклування.

20.04.2021 ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

26.05.2021 ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. закрито підготовче провадження.

Станом на 30.06.2021 відзив на позовну заяву не надходив.

У судовому засіданні позивач підтвердила вищевикладене та підтримала позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що три з половиною роки вона вже не проживає з відповідачем, за цей час він бачив свого сина всього 2 рази. Матеріальну допомогу на утримання сина він не надає, тому змушена була звернутися до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача. На даний час вона проживає разом з ОСОБА_4 , з яким має намір зареєструвати шлюб, дитина вважає його своїм батьком. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, причину неявки не повідомив, заяв та клопотань про визнання позову та розгляд справи за його відсутності не надавав.

Представник Служби у справах дітей та сім?ї при виконавчому комітеті Малинівської с/ради Чугуївського р-ну Харківської обл. у судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_1 є його цивільною дружиною, вони разом проживають, він виховує її сина. З ОСОБА_1 вони проживають з червня 2018 р., дитині було приблизно 7-8 місяців. Дитину він любить, вважає його своїм сином. Відповідач за весь цей час жодного разу до дитини не приїжджав, не дзвонив, від нього надходять тільки аліменти. Свідок зазначив, що хоче усиновити ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, батька її дитини вона бачила тільки під час пологів. Після пологоів він забрав її додому і вони приблизно місяць проживали в с.Піски-Радьківські. Згодом їхні стосунки погіршилися і сестра з дитиною переїхала до батьків у с.Стара Гнилиця. Відповідач зовсім не приймає участі у житті дитини. Свідок є його хрещеною мамою. Позивач їй казала, що відповідач один раз приїжджав у 2018 р., подивився на дитину і поїхав. Відповідач знає де проживає позивач з дитиною, але не навідується до них. Зазначила, що позивач на даний час проживає з ОСОБА_4 у власному будинку, дитину утримує ОСОБА_4 , якого племінник вважає своїм батьком. Зазначила, що ОСОБА_6 любить дитину як сина.

Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідач по справі ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

В суді встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7).

Крім того, в суді встановлено, що згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, внесено зміни до відомостей про визнання батьківства, батьком ОСОБА_3 зазначений ОСОБА_2 замість ОСОБА_7 (а.с.8-9), згідно копії судового наказу Барвінківського районного суду Харківської обл. від 18 червня 2019 р., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 (а.с.10), згідно копії інформації Комунального закладу «Старогнилицький ліцей» Малинівської с/ради Чугуївського р-ну Харківської обл., дитина ОСОБА_3 відвідує дошкільний підрозділ вказаного Комунального закладу з 02 березня 2020 р.; дитину приводить до закладу та забирає мати, підтримує зв`язок з вихователями, сплачує платежі за харчування; батько дитини ОСОБА_2 участі у вихованні не приймає, його розвитком не цікавиться (а.с.11), згідно копії інформації КНП «Малинівська амбулаторія первинної медико-санітарної допомоги» Малинівської с/ради Чугуївського р-ну Харківської обл., ОСОБА_3 стоїть на обліку у Малинівській амбулаторії з моменту народження по теперішній час; дитина відвідує сімейного лікаря разом з матір?ю ОСОБА_1 ; виконує усі рекомендації сімейного лікаря, своєчасно приводить дитину на вакцинацію (а.с.12), згідно копії довідки виконкому Малинівської с/ради с.Стара Гнилиця Чугуївського р-ну Харківської обл., ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , та має такий склад сім?ї: син ОСОБА_3 (а.с.13), згідно копії Акту обстеження щодо підтвердження факту проживання без реєстрації шлюбу та/або факту не проживання при реєстрації за даною адресою від 5 квітня 2021 р., за адресою АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 ; батько дитини ОСОБА_2 з сином не проживає, не приймає участі у його вихованні, дитину не відвідує з січня 2018 р. (а.с.14-15), згідно рішення №62/8 від 14 травня 2021 р. Виконавчого комітету Малинівської с/ради Чугуївського р-ну Харківської обл., вважається за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 у судовому порядку (а.с.31-35).

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Суд погоджується з висновками Виконавчого комітету Малинівської с/ради Чугуївського р-ну Харківської обл. щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні свого малолітнього сина ОСОБА_3 .

В судовому засіданні встановлено, що відповідач - батько дитини ОСОБА_3 без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, не здійснює будь-яких можливих дій щодо участі в його житті та утриманні, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитини" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків з незалежних від неї причин.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини.

Також згідно Конвенції про права дитини суд бере до уваги, що, як зазначено в Декларації прав дитини, "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження".

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Суд ухвалює судове рішення щодо малолітніх, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька.

ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вкзав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з сином не робив, тобто відповідач не тільки ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»).

Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження належними та достатніми доказами той факт, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється та свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання та утримання своєї неповнолітньої дитини. На підставі чого суд вважає за потрібне позбавити відповідача батьківських прав.

У відповідності до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст.4,12,81,141,263-265,430 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.19,150,151,164,165,183,192 СК України, суд ,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно його малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення може бути переглянуте Борівським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через Борівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено 02.07.2021.

Головуючий ГУЛЯЄВА Г. М.