Номер провадження: 22-ц/813/5632/21
Номер справи місцевого суду: 522/975/18
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Представника позивача- адвоката Карагяур В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса в режимі відео конференції поза межами суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - ОСОБА_2
- про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, моральної шкоди та судового збору,-

ВСТАНОВИЛА:
ПРОЦЕДУРА
Короткий зміст позовної заяви.
17.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просив стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь:

- матеріальну шкоду в розмірі 105 651 грн.91 коп;

-моральну шкоду-5000 грн;

- понесені судові витрати, які складаються з вартості проведення експертного дослждення у сумі 1200,00 грн та понесеного судового збору-1118,52 грн.

Зазначає, що 22 січня 2017 року ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого водія автотранспортного відділення автотранспортного взводу роти матеріально - технічного забезпечення та управляв транспортним засобом УА33151 військовий номер НОМЕР_2 ,що знаходиться на балансі зазначеної військової частини.

22.01.2017 року о 22:55 ОСОБА_2 ніс службу у добовому наряді та

керуючи автомобілем УАЗ 3151 д/н НОМЕР_2 у м. Одесі, по провулку Андросова, наближаючись до перехрестя вул. Приморська, не надав дорогу автомобілю «Toyota Solara , д/н НОМЕР_3 , який завершував рух через вище вказане перехрестя, внаслідок чого сталось зіткнення автомобілів.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09.03.2017 року, яка залишена без змін судовим рішенням Одеського апеляційного суду від 26.06.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за фактом правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач зазначає, що в причинному зв`язку з фактом зіткнення транспортних засобів знаходиться невиконання ним вимог п.п2.3(б,д) 8.7.3, п. 16.5 Правил дорожнього руху водієм УА 33151 який передбачає, що у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Посилаючись на п. 12.3 Правил дорожнього руху - у разі виникнення перешкоди для руху, яку його учасники об`єктивно спроможні виявити, вони зобов`язані негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, ОСОБА_2 не вжив заходів екстремального гальмування транспортного засобу, а він не мав можливості уникнути зіткнення в результаті чого транспортний засіб зазнав механічного пошкодження.

Зазначає, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу Toyota Solara ,д/н НОМЕР_3 , становить 105 651,91 грн, що підтверджено Звітом про визначення вартості матеріального збитку від 22.01.2017 року .

Одночасно просить стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн посилаючись на неправомірних дій ОСОБА_2 та на те, що з його вини його автомобіль зазнав значних пошкоджень.

Просив врахувати характер правопорушення, глибину душевних страждань, викликаних ДТП, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

Короткий зміст відзиву.
Представник відповідача - в/ч НОМЕР_1 просив залишити позовну заяву без задоволення. Вимоги обґрунтовує тим, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09.03.2017 року у справі №522/4498/17 лише встановлено факт відсутності порушень ПДР у діях ОСОБА_1 .

Відповідач посилається на правову позицію ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.11.2015 року № 53815906 та на відсутність доказів неправлмірних дій та вини ОСОБА_2 .

Звертає увагу н, що ОСОБА_2 управляючи автомобілем УАЗ 3151 в/н НОМЕР_2 рухався на миготливий зелений сигнал світофора, який дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнуто сигнал, який забороняє рух, а тому відсутня його вина в ДТП.

Відсутність встановлення протиправних дій та вини ОСОБА_2 є підставою для залишення позову без задоволення.

При цьому посилається на недоведеність спричинення позивачеві моральної шкоди внаслідок ДТП з вини ОСОБА_2 .

Короткі пояснення 3-ї особи- ОСОБА_2 .
Не заперечуючи проти вказаної дородньо траспортної події, ОСОБА_2 зазначає про відсутність в його діях вини та неправомірних дій.

Звертає увагу,що він виїхав на перехрестя на миготливий зедений сигнал світофора, який дозволяв рух та на не доведеність вартості пошкодженого автомобіля позивача так як вартість матеріальних збитків, згідно наданого Звіту, становить 58 450 грн 15 копійок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та судового збору задоволено частково.
Стягнуто із Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (
матеріальну шкоду у розмірі 58 540 грн.15 коп. (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот сорок гривень 15 копійок), вартість за проведення експертних досліджень у розмірі 1200 грн. (одну тисячу двісті гривень 00 копійок) та моральну шкоду у розмірі 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), а всього 62 240 грн.15 коп. (шістдесят дві тисячі двісті сорок гривень 15 копійок).
Стягнути із Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1042 грн.24 коп. (одну тисячу сорок дві гривень 24 копійок).
В іншій частині вимог - відмовлено.
Стягуючи з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 58 540,15 грн. районний суд виходив з того, що військовослужбовець ОСОБА_2 , керуючи автомобілем, що належить в/ч 2238 УАЗ 3151 д/н НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 , не надав дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , який завершував рух через вище вказане перехрестя, внаслідок чого між ними сталось зіткнення та транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Протиправність дій ОСОБА_2 встановлена постановою Апеляційного суду Одеської області від 21.12.2018 року.

Визначаючи розмір завданої матеріальної шкоди в сумі 58 450,15 грн, районний суд виходив з наданого звіту про визначення вартості матеріального збитку від 22.01.2017 року, визнання помилковості представника позивача в позові суми збитку у розмірі 105 651,91 коп замість суми 58 450,15 грн.

Стягуючи з відповідача моральну шкоду в сумі 2500 грн, суд першої інстанції виходив з тяжкості та тривалості моральних страждань ОСОБА_1 та істотність змін у його житті з принципу співмірності та розумності.

Стягуючи понесені витрати судового збору в розмірі 1042 грн.24 коп, районний суд виходив з вимог ст.141 ЦПК України.

Стягуючи понесені витрати за експертне дослідження, районний суд виходив з їх доведеністю.

Короткий зміст апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 58 540,15 грн та в цій частині прийняти постанову про задоволення позовних вимог щодо стягнення 105 651,91 грн, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема посилається на те, що районним судом було помилково взято до уваги твердження представника позивача - адвоката Кулагіна Є.С. про те, що він помилково зазначив суму матеріальної шкоди - 105 651,91 грн.

Апелянт зазначає, що у представника позивача не було повноважень щодо зменшення розміру позовних вимог, рішення про зменшення розміру позовних вимог відбулось на підставі усних тверджень вже після закінчення підготовчого засідання.

Позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 105651,91 грн законні та підтверджені звітом про визначення вартості відновлювального ремонту від 22.01.2017 року.

Це реальна вартість втраченого майна, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зношеність не повинна враховуватись, так як стягуються не збитки у виді ринкової вартості транспортного засобу до ДТП, а необхідна сума, яка була витрачена на ремонт, і позивач не зобов`язаний розшукувати зношені деталі для ремонту транспортного засобу, котрий пошкоджений з вини ОСОБА_2 .

Короткий текст відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Строк експлуатації транспортного засобу позивача становить

При цьому посилається на Методику вартості матеріального збитку з посиланням на те, що строк експлуатації транспортного засобу становить 10,91 року що відповідно до п. 8.6.2 Методики є підставою для не врахування величини втрати товарної вартості.

У самому звіті зазначається, що величина втрати товарної вартості не враховується.

Короткий зміст апеляційної скарги В/Ч НОМЕР_1
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на ті ж підстави, що і в відзиві на апеляційну скаргу. Наголошує, що під час виїзду автомобіля УАЗ 3151 в/н НОМЕР_2 на перехрестя вулиці Приморської та Андросівського провулку світлофор, який регулює рух, перебував в режимі миготливого зеленого світлофору який дозволяє рух. Зазначає, що суд першої інстанції не допитав свідка ОСОБА_4 .

Відповідач вважає необґрунтованим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2019 року в частині стягнення моральної шкоди, не наведено мотивів з яких він виходив визначаючи її розмір.

Зазначає, що позивач не довів своїх вимог щодо неправомірних дій та вини ОСОБА_2 в зіткнені транспортних засобів.

Відзив на апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 не надійшов.

В судове засідання представник відповідача та 3-я особа ОСОБА_2 не зявились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В заяві 3-я особа - ОСОБА_2 просить справу слухати за його відсутності.

В силу ст.372 частини 2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності оскільки вони належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:
Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Судом встановлено, що 22 січня 2017 року близько 22:55 годин у м. Одесі на перехресті вулиць Приморська та Андросівського провулку відбулась ДТП за участі ОСОБА_1 , який керував автомобілем Toyota Solara, державний номер НОМЕР_4 , та військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який керував автомобілем УАЗ 3151, державний номер НОМЕР_2 .
Відносно обох учасників ДТП були складені протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09.03.2017 року (справа №522/4498/17), залишеною без змін апеляційним судом Одеської області від 26.06.2017 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на підставі ст.247 ч.1 п.1 КУпАП.

При цьому, судом апеляційної інстанції у постанові від 26.06.2017 року зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Solara по вул. Приморській в м. Одесі, не допустив порушення п.16.5 Правил дорожнього руху України, так як почав здійснювати проїзд через перехрестя з пров. Андросівським на зелений сигнал світлофору. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем УАЗ 3151, здійснював маневр повороту ліворуч через перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору та за неправильною траєкторією руху, частково виїхавши на смугу зустрічного руху, помітивши автомобіль ОСОБА_1 почав гальмувати на перехресті, але сталося зіткнення автомобілів. Таким чином, в оскаржуваній постанові зроблений обґрунтований висновок про те, що водій ОСОБА_1 не мав можливості уникнути зіткнення, його дії не знаходяться в причинному зв`язку з зіткненням автомобілів, інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні не вбачається, а матеріали адміністративної справи не містять».
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2018 року (справа №522/8929/17) закрито провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 21.12.2018 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2018 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, після другого абзацу описової частини доповнити абзацом наступного змісту: «З наявних у справі матеріалів вбачається що у діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП». У решті постанову залишено без змін.

Судом апеляційної інстанції за розглядом апеляційної скарги адвоката Кулагіна Є.С. встановлено, що 22.01.2017 року о 22 год. 55 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «УАЗ 3151» д/н НОМЕР_2 у м. Одесі, по пров. Андросова, наближаючись до перехрестя вул. Приморська, не надав дорогу автомобілю Toyota Solara, державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , який завершував рух через вище вказане перехрестя, внаслідок чого між ними сталося зіткнення, та у зв`язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цей факт підтверджується складеним співробітниками патрульної поліції стосовно водія ОСОБА_2 протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №230861 від 11.05.2017 року за ст. 124 КУпАП України, поясненнями потерпілого ОСОБА_1 ..

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в/чА 2238 щодо відсутності вини ОСОБА_2 спростовуються матеріалами справи так як обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України).
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність тверджень сторони позивача щодо наявності вини ОСОБА_2 у ДТП, яке сталось 22.01.2017 року, та завдані збитків ОСОБА_1 ..
У момент ДТП, 22.01.2017 року, ОСОБА_2 ніс службу у добовому наряді (наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2017 року №22-НР ОСОБА_2 призначений водієм чергової машини), а отже знаходився при виконанні ним службових обов`язків.
Транспортний засіб УАЗ 3151 військовий номер НОМЕР_2 знаходиться на балансі цієї ж військової частини. Зазначене підтверджується листом командування військово-морських сил Збройних сил України від 22.04.2017 року №154/12/1513.
За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Згідно з нормою частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Військова частина НОМЕР_1 знаходиться у складі Збройних Сил України і є юридичною особою. Вказаний транспортний засіб, на якому військовослужбовець ОСОБА_2 скоїв дорожньо-транспортну пригоду, перебуває на обліку цієї військової частини.
Таким чином, відповідальність за шкоду, спричинену військовослужбовцем ОСОБА_2 , повинна нести військова частина, на обліку та у оперативному управлінні якої перебуває джерело підвищеної небезпеки - УАЗ 3151 військовий номер НОМЕР_2 .
З врахуванням зазначеного, районний суд правильно вважав, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Щодо розміру матеріальної шкоди
В матеріалах справи відсутні відомості щодо обов`язкового страхування транспортних засобів які зазнали пошкоджень 22 січня 2017 року.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Toyota Solara, державний номер НОМЕР_4 , складений ФОП ОСОБА_5 22.01.2017 року визначено:
-, вартість відновлювального ремонту КТЗ Toyota Solara ,д/н НОМЕР_3 визначена за витратним підходом, складає 105 651,91 грн.

- ринкова вартість КТЗ Toyota Solara ,д/н НОМЕР_3 визначена за порівняльним підходом, може складати440 703,18грн (інструментальні дослідження КТЗ не проводились).

- вартість матеріального збитку КТЗ Toyota Solara ,д/н НОМЕР_3 дорівнює з урахуванням ПДВ, але без врахування ВТВ( а.с.16-28).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

В матеріалах справи відсутні докази обов`язкового страхування зазначених транспортних засобів які зазнали пошкоджень 22 січня 2017 року.

Статтями 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу). та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Оскільки вартість відновлювального ремонту, транспортного засобу ОСОБА_1 ,яке сталася з вини водія відповідача, перевищує розмір матеріального збитку з урахуванням ПДВ, але без врахуванням ВТВ, то з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню фактичний розмір шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) .

Посилання на те, що представник позивача послався на помилковість заявлених позовних вимог щодо суми завданої шкоди та усно зменшив розмір матеріальної шкоди не приймається до уваги так як відповідно до укладеного Договору про надання адвокатських послуг від 03.03.2018 року № 5 між адвокатом Кулагіним Є.С. та Яцухою В.П. від останнього представник не отримував повноважень на зменшення розміру заявлених позовних вимог , у зв`язку з чим, як наслідок діяв не в інтересах позивача.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 ; від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі N 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі N 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі N 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про стягнення з в/ч НОМЕР_1

Військовослужбовець якої якого є винуватцем ДТП, фактичну вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу).

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи, що висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи з урахуванням порушення норм процесуального права судова колегія приходить до висновку про скасування судового рішення в частині стягнення матеріальної шкоди з ухваленням нового рішення в цій частині та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 105 651,91 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Стягуючи з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 25 00 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди врахували характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Наведені в апеляційній скарзі доводи в частині вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди загалом зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судами, та, переважно, спрямовані на переоцінку доказів у справі, не спростовують висновків судів в цій частині.

Встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішень в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 в цій частині підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом сплачено 1 135,75 грн судового збору (1 % від ціни позову), а за подання апеляційної скарги - 1 677, 78 грн .

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повнму обсязі, понесені ним витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню із відповідача в розмірі 2 813,53 грн

Керуючись ст. 367,368,374,375,376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2019 року в частині відшкодування майнової шкоди та стягнення судового збору скасувати та в цій частині прийняти постанову.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та судового збору задовольнити.

Стягнути із Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 105 651,91 грн.( сто п`ять тисяч шістсот п`ятдесят одну грн. 91 коп) та 1200 грн за проведення експертного дослідження.

Стягнути із Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 2813,53 грн ( дві тисячі вісімсот тринадцять грн 53 коп).

В частині стягнення моральної шкоди за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 25.02.2021 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда
-

Т.В.Цюра