Ухвала

Іменем України

01 липня 2021 року

м. Київ

справа № 752/3410/20-ц

провадження № 61-9959ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Зайцева А. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Боримською Іриною Олегівною, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 а до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Укртранс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дульської Тетяни Володимирівни про визнання правочину недійсним та скасування записів про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Укртранс» (далі - ПрАТ «Укртранс»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дульської Т. В. про визнання правочину недійсним та скасування записів про право власності.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду заяву про забезпечення позову, в якій просили суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Заяву обґрунтовано тим, що позивачі набули майнові права на вказані квартири, однак пізніше дізналися, що ці квартири зареєстровано за ОСОБА_4 . Після подання позовної заяви позивачам стало відомо про здійснення відчуження ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу та квартири АДРЕСА_2 на користь ТОВ «Інтер Порт» за актом приймання-передачі нерухомого майна, що внесено до статутного капіталу товариства.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Задовольняючи подану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, а невжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту на спірні квартири впливатиме на ефективність захисту прав та унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення вимог позову, оскільки новими власниками квартир є особи, які не приймають участі у справі та мають змогу відчужити майно на користь третіх осіб або зареєструвати у квартирі місце проживання будь-якої особи. При цьому суд вказав, що вид забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині, посилаючись на те, що є добросовісним набувачем зазначеного нерухомого майна.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для її скасування - відсутні. При цьому суд зазначив, що стороною позивача доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у випадку задоволення позову. Заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, відповідають характеру спірних правовідносин, не порушать прав учасників та мають виключно тимчасовий характер. Також колегія суддів врахувала, що на час постановлення судом першої інстанції ухвали, ОСОБА_1 не була власником оспорюваного нерухомого майна.

15 червня 2021 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Боримську І. О. звернулась до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у вказаній цивільній справі.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржені судові рішення в частині накладенні арешту на квариту АДРЕСА_2 та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні заяви в цій частині.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки всім доводам учасників справи, неповно з`ясовано фактичні обставини справи, що призвело до ухвалення судових рішень з порушенням норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що, звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивачі просили накласти арешт на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , на які вони набули майнові права, оскільки такий захід забезпечення позову може гарантувати виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Також апеляційним судом було встановлено, що існує спір щодо правомірності набуття ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

За наведених обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на законних підставах вжив заходи забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Доводи касаційної скарги не містять обґрунтованих посилань на порушення судами норм процесуального права, а зводяться до незгоди заявника із застосованими заходами забезпечення позову та власного тлумачення норм цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Боримською Іриною Олегівною, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 у справі за заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 а до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Укртранс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дульської Тетяни Володимирівни про визнання правочину недійсним та скасування записів про право власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев