Справа № 766/71/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю секретаря Кирпиченко І.А.,

представника позивача за первісним позовом

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 ,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що 26.12.2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №Ф061054П від 26.12.2006 року, згідно до умов якого останньому було надано у користування грошові кошти в розмірі 85000,00 доларів США зі сплатою 12,5 відсотків річних. 30.03.2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту № Ф061054П від 26.12.2006 року, на підставі якої було збільшено відсоткову ставку з 12,5 % річних до 12,7% річних. ОСОБА_3 умови кредитного договору не виконуються належним чином. Станом на 12.01.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 15020,90 доларів США, що еквівалентно 353056,78 грн., з яких: заборгованості за кредитом - 11932,99 доларів США, що еквівалентно 280453,85 грн., заборгованість по відсоткам - 2416,18 доларів США, що еквівалентно 56790,82 грн., пеня, передбачена за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок - 41,60 доларів США, що еквівалентно 970,74 грн., пеня передбачена, за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок - 631,43 доларів США, що еквівалентно 14841,37 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 15020,09 доларів США, що еквівалентно 353056,78 грн., а також сплачений судовий збір в роз мірі 5295,85 грн.

Ухвалою суду від 18.04.2016 року відкрито провадження у справі.

ОСОБА_3 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Банк в позовній заяві визначає, що відповідно до п.1.1.1 договору він взяв на себе зобов`язання надати грошові кошти (гроші у національній валюті або іноземній валюті чи їх еквівалент) в сумі, яка на момент видачі буде відповідати 85 000 дол.США. ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання повернути отримані грошові кошти (гроші у національній валюті або іноземній валюті чи їх еквівалент). Зазначене зобов`язання банк виконав, надавши відповідачу грошові кошти в національній валюті в сумі 958 459 грн. Але, в позовній заяві банк зазначає, що виконав зобов`язання в іноземній валюті дол.США. Відповідно до п.2.1. договору зобов`язання банку виконується шляхом надання готівкових коштів (гроші у національній валюті або іноземній валюті чи їх еквівалент). Тому, подаючи заяву до суду, банк зобов`язаний надати докази виконання зобов`язання саме в іноземній валюті. Як передачу готівкових доларів США банк надає заявку ОСОБА_3 на видачу грошових коштів, але цей документ лише посвідчує бажання ОСОБА_3 отримати суму грошових коштів в гривнях еквіваленту зазначеному в дол.США. Але не свідчить про виконання банком цієї заяви. Заява може бути виконана, чи в виконанні заяви може бути відмовлено, чи заява може бути виконана в іншій валюті. Як слідує належним та допустимим доказом передачі ОСОБА_3 є його власноручний підпис на первинному документі банку про видачу готівкових дол.США. Заявка на видачу готівкових коштів не є належним доказом виконання зобов`язань за договором в іноземній валюті і не є документом, що підтверджує виконання зобов`язання доларом США.

17.05.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом на захист прав споживача. Вимоги обгрунтував тим, що банк вимагає стягнення грошової суми не передбаченої договором. Зобов`язаннями, які визначені п.1.1.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф061054П від 26.12.2006 року визначено зобов`язання банку видати грошові кошти в сумі, яка на момент видачі буде відповідати 85 000 дол.США. Зобов`язанням ОСОБА_3 визначено повернути фактично отримані грошові кошти частинами. Банк надав ОСОБА_3 429 250 грн. Саме цю суму грошей в національній валюті слід вважати кредитом. І саме з цієї суми у ОСОБА_3 виникли зобов`язання щодо повернення частинами. Банк на теперішній час не визнає кредитного зобов`язання ОСОБА_3 в розмірі 429 250 грн., та не визнає право повернути цю суму частинами національною валютою України. Не визнання банком зазначених зобов`язань споживача ОСОБА_3 унеможливлює належне виконання обов`язків. Відповідач вважає, що отримані кошти повинні повертатися в національній валюті України. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У зв`язку з викладеним, відповідач просить визнати кредитним зобов`язанням грошове зобов`язання у розмірі 429250 гривень та визнати валютою зобов`язання за кредитним договором №Ф061054П від 26 грудня 2006 року національну валюту України.

Представник позивача надав до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Зазначив, що 30.05.2017 року судом було залучено у справі, в якості позивача, правонаступника старого кредитора, в результаті відступлення ним прав вимоги за кредитом відповідача, ТОВ «Сапфір-1». 06.12.2006 року між старим кредитором та відповідачем було укладено спірний договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №Ф061054П. Про порушення своїх прав, як споживача кредитних послуг, щодо невідповідності валюти зобов`язання, відповідачу відомо з 06.12.2006 року. У такому разі, він мав скористуватися своїм правом на звернення до суду щодо оспорювання кредитного договору до 06.12.2009 року, натомість зустрічний позов подано лише 17.05.2016 року. У зв`язку з цим, просив застосувати наслідки спливу строку позовної даності до зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання зобов`язання за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №Ф061054П від 06.12.2006 року в розмірі 429 250,00 грн. та валютою цього договору гривню України.

Ухвалою суду від 01.06.2016 року об`єднано в одне провадження позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів.

Ухвалою суду від 30.05.2017 року залучено ТОВ «Сапфір-1» до участі у справі, як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк», в якості позивача.

Ухвалою суду від 28.11.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 26.02.2020 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , залучено до участі у справі №766/71/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапфір 1» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до з обмеженою відповідальністю «Сапфір 1» про захист прав споживачів правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапфір 1» - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 09.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Підтримав заяву про застосування строку позовної давності.

Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку.

Відповідач та його представник за первісним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов обґрунтований та підлягає задоволенню, зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.12.2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №Ф061054П від 26.12.2006 року.

Відповідно до умов договору кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш» а у сукупності «Транш», зі сплатою 12,5 % річних в межах максимального ліміту заборгованості до 85 000 доларів США, з повним завантаженням ліміту до 25.12.2008 року. Мінімальний-розмір траншу не повинен бути меншим 708 доларів США. Погашення кредиту (траншів) здійснюється щомісяця, до 10 числа місяця вступного за місяцем, в якому відбувалось завантаження кредитної лінії, та в останній день користування кредитом (травшем) з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 25 грудня 2016 року. Сума щомісячного погашення кредиту повинна дорівнювати 708 доларів С11ІА. Сума залишку останнього траншу дорівнює 748 доларів США.

30.03.2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №Ф061054П від 26.12.2006 року, на підставі якої було збільшено відсоткову ставку з 12,5% річних до 12,7% річних.

Відповідно до п.3.1.1 кредитного договору, кредитор зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договору відкрити позичальнику позичковий рахунок і видати позичальнику готівкові гроші в сумі кредиту в порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до п.п.3.3.5, 3.3.6, 3.3.10 кредитного договору, позичальник зобов`язаний суворо дотримуватись положень цього договору, а також договору, визначеного п.1.1.1, сплачувати проценти за використання Кредиту в порядку, визначеному п.п.2.6, 2.8, 2.9 цього договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 3.2.3, 2.12.3, 4.4, 5.4 цього договору.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за відкриття позичальником рахунку, визначеного в п. 3.3.13 цього договору, строків сплати процентів. Визначених п. 2.5. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. п. 1.1, 2.6., 3.2.3, 4.4., 5.4., цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної ставку НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день розстрочення, що діє у цей період.

Відповідно до п.4.3 договору кредиту у разі порушення відповідачем вимог п.п.3.3.2 3.3.13 кредитного договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 3 (три) відсотки від суми кредиту визначено п.1.1.1 кредитного договору, за кожний випадок.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору.

ОСОБА_3 умови кредитного договору виконуються неналежним чином.

Як вбачається з розрахунку, надано позивачем станом на 12.01.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 15020,90 долари США, що еквівалентно 353056.78 грн., з яких:

-заборгованості за кредитом - 11932,99 долари США, що еквівалентно 280453,85 грн.,

-заборгованість по відсоткам - 2416,18 доларів США, що еквівалентно 56790,82 грн.,

-пеня, передбачена за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок - 41,60 доларів США, що еквівалентно 970,74 грн.,

-пеня передбачена, за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок - 631,43 доларів США, що еквівалентно 14841,37 грн.

27.10.2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Адамант» було укладено договір №271016-К про відступлення права вимоги за договором кредиту позивача (договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №Ф061054П від 26.12.2006 року).

28.10.2016 року між ТОВ «ФК «Адамант» та ТОВ «Сапфір -1» укладено договір наступного відступлення права грошової вимоги за вказаним кредитним договором.

02.01.2020 року між ТОВ «Сапфір -1» та ОСОБА_1 було укладено договір наступного відступлення права грошової вимоги за договором кредиту позивача (договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №Ф061054П від 26.12.2006 року).

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст.627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів отримання відповідачем коштів готівкою в доларах США, суд до уваги не приймає як безпідставні, з огляду на наступне. До позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором додано копії заяв на видачу готівки: від 26.12.2006 року на суму 53000,00 дол. США., від 10.01.2007 року на суму 6500,00 дол. США., від 15.01.2007 року на суму 5000,00 дол. США., від 05.02.2007 року на суму 20500,00 дол. США (касові документи), що є підтвердженням отримання коштів відповідачем. Згідно постанови НБУ №337 від 14.08.2003 року «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» чинної на момент отримання коштів, видача готівки іноземної валюти здійснюється за заявою на видачу готівки. Заява на видачу готівки власноруч підписана відповідачем та відповідає всім вимогам чинного на той час законодавства України щодо оформлення касових документів.

Щодо доводів відповідача про порушення його права позивачем на належне виконання умов договору, суд зазначає наступне. Відповідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року зазначено, що право вибору способу судового захисту передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо, належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3 і 4 ЦПК).

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач в односторонньому порядку порушив свої зобов`язання. Із долученого до справи розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 12.01.2016 року останній має заборгованість в загальному розмірі 15020,90 доларів США, що еквівалентно353056.78 грн., та складається із:заборгованості за кредитом - 11932,99 долари США, що еквівалентно 280453,85 грн., заборгованості по відсоткам - 2416,18 доларів США, що еквівалентно 56790,82 грн., пені, передбаченої за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок - 41,60 доларів США, що еквівалентно 970,74 грн., пені передбаченої, за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок - 631,43 доларів США, що еквівалентно 14841,37 грн. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню дані кошти в повному обсязі.

Крім цього, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Як вказано у п.1.1.1 кредитного договору, детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в додатку 1 до цього договору.

Усі додатки, зміни та/або доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір і є невід`ємною складовою частиною даного договору (п.7.1 кредитного договору).

Ч.1 ст.638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підпис позивача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов`язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України.

Також, Додатком 1 до кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку комісію у розмірі 12,7% від розміру кредиту до отримання самого кредиту за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

За змістом ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст.1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Згідно ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому (п.2 ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Щодо отримання грошових коштів в іноземній валюті, то статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу.

Натомість статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Банк на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операції з валютними цінностями має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями (статті 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу 2 Закону України від 15.02.2011 №3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затверджене постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 №483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09.11.2004 за №1429/10028).

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15.02.2011 №3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій).

Відтак надання та одержання кредиту в іноземній валюті і сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Підписуючи кредитний договір, а у подальшому і додаткову угоду, позичальник погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені договорами.

Отримавши примірник договору, позивач мав можливість детально вивчити його умови та протягом 14 днів з дня отримання кредиту відмовитись від даної послуги, що передбачено п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак позивач цього не зробив, використавши кредитні кошти на свій розсуд і не скористався правом дострокового погашення кредиту, що передбачено умовами кредитного договору.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії, а отже у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5295,85 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,81, 89, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 610, 611, 612, 625 ЦК України, суд

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) заборгованість за договором надання кредиту №Ф061054П від 26.12.2006 року у сумі 15020,90 доларів США, що еквівалентно 353056,78 гривень.

Стягнути зі ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 5295,85 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист прав споживача, визнання кредитним грошового зобов`язання у розмірі 429250 гривень та визнання валютою зобов`язання за кредитним договором №Ф061054П від 26.12.2006 року національну валюту України відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 15.02.2021 року.

Суддя: С.І. Майдан