Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Крегул М. М.

при секретарі Тимко М. М.

за участі представника відповідача -Орос В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача Киричук Г.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0638 у сумі 45396,44 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2102,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 24.05.2013 року на підставі кредитного договору № НОМЕР_1 видано кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 5000 грн., який згодом було збільшено до 13500 грн. Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання, заборгованість станом на 06.19.2020 року складає 45396,44 грн. з яких: 12500 грн. - заборгованість за кредитом; 26646,44 грн. - заборгованість за процентами; 6250 грн. - штрафні санкції. Просить стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за кредитним договором в сумі 45396,44 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2102 грн.

19.11.2020 року згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

11.12.2020 року до суду надійшов відзив поданий представником відповідача адвокатом Орос В.В., в якому зазначає, що відповідач не визнає позовних вимог. Посилається на те, що доказів укладення саме кредитного договору а № НОМЕР_1 на який посилається позивач а також переказ на отримання суми кредиту відповідачем в розмірі 12500,00 грн. не підтверджено жодними доказами. Зазначає, що наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Вказує, що позивач до позовної заяви не долучив договір на відкриття карткового рахунку з інформацією про номер рахунку, на який позивач перерахував кредитні кошти відповідачу, не зазначено номер платіжної картки, яка була надана до відкритого рахунку відповідачу, не долучено доказів про отримання відповідачем платіжної картки. Зазначає, що Позивач посилається на ст.549 ЦК України відповідно до якої неустойкою (штрафом пенею ) є грошова сума або інше майно які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання . Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов`язання .

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Вказує у відзиві, що ОСОБА_1 являється внутрішньо переміщеною особою з зареєстрованим місцем проживання : АДРЕСА_1 , однак, фактично проживає на даний час у : АДРЕСА_2 . та відповідно до ст.2 Закону України « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014р. на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позик з 14.04.2014р., громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14.04.2014р. з населених пунктів, визначених у затвердженому КМ України переліку де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що проводять свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМ України переліку, де проводилася антитерористична операція. Представник відповідача вказує у відзиві , що банки та інші фінансові установи а також кредитори, зобов`язані скасувати вказаним вище особам пеню та або штрафи нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Представником відповідача було також подано заяву про застосування строків позовної давності у якій зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, як за тілом кредиту, так і за відсотками та неустойкою. Вказує, що позивачем позовна заява подана після спливу 6 років з моменту закінчення строку дії договору . Також, АТ «ПУМБ» не довів наявність негативних наслідків через прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором та не надав арифметичного розрахунку з посиланням на норми кредитного договору, щодо стягнення сум штрафних санкцій. Вважає, що дії кредитора відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є нечесною підприємницькою практикою. Просить відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості та застосувати строки позовної давності у цій справі.

Представник позивача АТ «ПУМБ» в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, у позовній заяві просить про розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Представник відповідача - адвокат Орос В.В. в судовому засідання підтримала заперечення викладені у відзиві та просила відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Орос В.В., дослідивши матеріали цивільної справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

В статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

Згідно статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи встановлено, що 19.07.2016 року ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

АТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал», що підтверджується Статутом АТ «ПУМБ».

23.12.2019 року позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу ОСОБА_1 про наявність заборгованості перед банком станом на 23.12.2019 року в розмірі 36876,42 грн., у вимозі зазначено строк погашення заборгованості - до 30.12.2019 року.

АТ «ПУМБ» в позовній заяві зазначає, що 24.05.2013 року на підставі кредитного договору №0638 ОСОБА_1 видано кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 5000 грн., який згодом було збільшено до 12500 грн.

АТ «ПУМБ» в позовній заяві вказує, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 06.10.2020 року складає 45396,44 грн. з яких:. 12500- заборгованість за кредитом; 26646,44 грн - заборгованість за процентами; 6250 грн. - штрафні санкції, на підтвердження чого надано виписку з рахунку.

Згідно з випискою з рахунку наявною в матеріалах справи, станом на 06.10.2020р., заборгованості за кредитним договором №0638, відповідача ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» складає 45396,44 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 12500,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 2646,44 грн.; 6250.00 грн -штрафні санкції .

З матеріалів справи встановлено, що 24 травня 2013 року ОСОБА_1 підписала пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) (арк. спр. 6-8). В даній пропозиції зазначено валюту рахунку гривні (пункт 2.2), ліміт овердрафту 5000,00 грн. (пункт 2.3), строк користування овердрафтом 24 місяці (пункт 2.4), процентну ставку за користування овердрафтом 0,0001% річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту); - 36,00% річних при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) (пункт 2.5), процентну ставку за користування несанкціонованим овердрафтом 36,00% річних (пункт 2.6), реквізити карткового рахунку (пункт 2.7) та реквізити сторін.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

АТ «ПУМБ» в позовні заяві зазначає, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 24.05.2013 року на підставі кредитного договору № НОМЕР_2 видано кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 5000 грн., який згодом було збільшено до 12500,00 грн. Так, відповідно до наданої позивачем копії пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), ліміт овердрафту становив 5000 грн. Однак, будь-яких інших доказів того, що вказаний ліміт був збільшений до 12000,00 грн. позивач до суду не надав.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності.

Частинами 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

АТ «ПУМБ» подано до позовної заяви виписку з рахунку відповідача із зазначенням суми заборгованості ОСОБА_1 за договором 0638 від 24.05.2013р. перед АТ «ПУМБ» станом на 06.10.2020 року складає 45396,44 грн. з яких: 12500 грн. - заборгованість за кредитом; 26646,44 грн. - заборгованість за процентами; 6250 грн. - штрафні санкції. У виписці зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ за кредитним договором № 0638 від 24.05.2013 року не погашена.

З наданих позивачем копій виписок з рахунків № НОМЕР_1 з 24.05.2013року по 03.10.2016року та виписки по рахунку № НОМЕР_3 з 03.10.2016року по 06.10.2020року із зазначенням призначення платежу - списання суми внутрішньо українських трансакцій з карткових рахунків по клієнту ОСОБА_1 неможливо встановити періоди утворення заборгованості та її складові .

Суд вважає, що розрахунок боргу повинен ґрунтуватися на умовах договору передусім щодо динаміки платежів за договором і їх зарахуванні на погашення складових боргу, що має ключове значення в контексті обґрунтованості розрахунку та визначення предмету стягнення (в даному випадку - предмету позову).

Суд критично оцінює та не бере до уваги зазначену вище виписку, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки, подана позивачем виписка містить тільки загальні суми боргу, із такої виписки суд позбавлений можливості встановити період, за який утворився борг, його складові, зокрема, проценти, неустойка, а також суми на погашення заборгованості, які здійснював чи не здійснював відповідач. Також, не можливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості (зокрема, процентів і неустойки) умовам договору, укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 .

Крім того, як вбачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 05.06.2020року, на підставі здійсненого виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за №4784 виданого 24.04.2020р., було звернуто стягнення на заробітну плату пенсію стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 37376,42 грн., що свідчить про те, що між сторонами вже існував спір стосовно заборгованості за кредитним договором і банк здійснив дії по примусовому стягненню боргу шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса,

Проте, позивачем не надано даних про суму такого стягнення та розміру погашеного за виконавчим написом боргу.

Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України, плата за здійснення виконавчого напису не може бути складовою неустойки, як виду відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Як встановлено судом, згідно довідки від 09.12.2020р. за №13/80 наданої АТ «Закарпатгаз», виданої ОСОБА_1 в тім, що на підставі постанови ВП№62204406 від 05.06.2020р. приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Клітченко О.А., про звернення стягнення на заробітну плату,пенсію, стипендію та інші доходи боржника , з неї було стягнуто заборгованість в червні 2020р. кошти в сумі 1177,75 грн, та липні 2020р. в сумі 2898,32 грн., в загальній сумі 4076,07 грн .

Як встановлено судом з матеріалів справи, 19.07.2016 року ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» і АТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал», однак, позивачем суду не надано доказів того, яка заборгованість існувала перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача ОСОБА_1 на час припинення шляхом приєднання до АТ «ПУМБ».

За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме, в якій сумі зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» перейшли до АТ «ПУМБ», а також не надано належних доказів того, що в ОСОБА_1 існує заборгованість за кредитним договором №0638, від 24.05.2013 року у заявленому позивачем розмірі.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ».

Що стосується посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, як за тілом кредиту так і за відсотками та неустойкою, то суд враховує наступне.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14«Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до змісту вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 серпня 2019 року (справа № 2004/1979/12, пункт 71) зазначила, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Оскільки, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0638, від 24.05.2013 року за недоведеністю, тому, підстав для застосування позовної давності немає.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 2102 гривні 00 коп. покладаються на позивача та судом з відповідача не стягуються.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

За частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу додано: договір про надання правничої допомоги №1-К/20 від 16.07.2020року; додаткову угоду №1 від 16.11.2020 року; розрахункова квитанція №001598 від 19.01.2021року на суму 4500 грн; акт про надання професійної правничої допомоги від 16.06.2021року, детальний опис робіт.

За змістом позовної заяви наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом справи - 4500грн.

Повноваження адвоката Орос В.В. підтверджено ордером серії АО №1012875 від 27 липня 2020 року та свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/2381, виданим 05 грудня 2019 року.

Судом встановлено, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у загальній сумі 4500 грн., яка включає в себе: ознайомлення із матеріалами справи за позовом АТ «Перший Український Мінародний банк» до ОСОБА_1 , консультація Клієнта щодо порядку та строків надання правничої допомоги , підготовка відзиву на позовну заяву, заяви про застосування строку позовної давності та попереднього розрахунку суми судових витрат та 16.06.2021року - участь адвоката у судових засіданнях Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі про стягнення .

Вказані послуги оплачені замовником, що підтверджується доданими до заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу документами.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов до переконання, що представником відповідача підтверджено належними й допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу, а розмір витрат є співмірним зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, зазначеними у відповідних актах приймання-передавання виконання робіт (наданих послугах); з часом, витраченим адвокатом на їх виконання; обсягом наданих адвокатом послуг. Витрати безпосередньо пов`язані з розглядом даної справи.

Згідно пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача;

Оскільки, судом відмовлено у задоволенні позову про стягнення коштів, отже, з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 4500 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) гривень.

Позивач: Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк» , , 04070, м.Київ, вул.Андріївська, буд.4,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та піідписано 22.06.2021 року о 16 год 00 х

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул