Провадження № 6/760/653/21
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

29 червня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого - судді Зуєвич Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.;

представника заявника ( ОСОБА_1 ) - Корнієнка С.В. (ордер від 12.05.2021);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали заяви ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» /далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»/ (; адреса: м. Київ, вул. Пирогова, 7-7Б) до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

01.06.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , датована 01.06.2021, за підписом представника позивача - адвоката Корнієнко С.В. (діє на підставі ордеру), в якій заявник просить визнати виконавчий лист № 760/19894/14-ц, виданий 21.04.2015 Солом`янським районним судом міста Києва, таким, що не підлягає виконанню повністю.

В обґрунтування заяви вказано наступне:

«23 грудня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві на підставі заяви стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 21.12.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП № 49696417 про примусове виконання виконавчого листа № 760/19894/14-ц, виданого 21.04.2015 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з боржника - позичальника ОСОБА_1 на користь стягувача - кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитного боргу у розмірі 1 216 164,53 грн.

17 листопада 2020 року стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль» уклало з AT КристалБанк» (новий кредитор) договір відступлення права вимоги за Кредитним договором № від 18.03.2008 року за яким заборгованість боржника ОСОБА_1 станом на день укладення правочину становила 38 079,05 доларів США, що еквівалентно 1 070 478,25 грн.

17 листопада 2020 року новий кредитор AT «КристалБанк» уклало з ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» (новий кредитор) договір відступлення права вимоги за Кредитним договором № від 18.03.2008 року за яким заборгованість боржника ОСОБА_1 етаном на день укладення правочину становила 38 079,05 доларів США, що еквівалентно 1 070 478,25 грн.

17 листопада 2020 року новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» уклало з фізичною особою ОСОБА_3 (новий кредитор) договір купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором № від 18.03.2008 року за яким заборгованість боржника ОСОБА_1 станом на день укладення правочину становила 38 079,05 доларів США, що еквівалентно 1 070 478,25 грн.

19 травня 2021 року між новим кредитором ОСОБА_2 та боржником ОСОБА_1 уклав договір прощення її боргу за Кредитним договором № від 18.03.2008 року, до станом на день укладення правочину складав 38 079,05 доларів США, що еквівалентно 1 070 478,25 грн.

З огляду постанови Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі № 755/15479/14-ц вбачається, що «підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таким чином, станом на 19 травня 2021 року зобов`язання боржника ОСОБА_1 перед стягувачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» відсутні повністю, у зв`язку з їх припиненням поза межами виконавчого провадження внаслідок прощення боргу, а саме, через звільнення новим кредитором ОСОБА_2 боржника ОСОБА_1 від його кредитних грошових обов`язків після переуступки права вимоги та продажу права вимоги, яке не порушує прав інших осіб щодо майна «Позикодавця» - ОСОБА_2 , а тому, з метою недопущення майнових прав та інтересів боржника, виконавчий лист № 760/19894/14-ц, виданий 21.04.2015 року Солом`янським районним судом міста Києва, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню повністю».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2021 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично заяву передано судді по реєстру 16.06.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18.06.2021 вказану заяву прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29.06.2021.

У судове засідання 29.06.2021 з`явився тільки представник заявника, якому оголошувався склад суду та роз`яснювалось право на відвід. Відводів складу суду не заявлено.

Представник заявника у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги поданої заяви та просив її задовольнити, посилаючись, зокрема, на те, що визнання визначеного виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не порушує нічиїх прав.

Разом з тим, в процесі підготовки справи до розгляду в судовому засіданні встановлено наступне.

Наразі у провадженні Великої Палати Верховного Суду перебуває справа № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) зазначено, зокрема, наступне:

«9 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Обґрунтував ухвалу так:

- у практиці Верховного Суду України та Верховного Суду висловлювалися різні, зокрема взаємовиключні, підходи до застосування конструкції недійсності правочину з відступленні права вимоги за кредитним договором:

1) за допомогою конструкції «віртуальної» нікчемності, не визнаючи правочин про відступлення права вимоги недійсним, суд не застосовував умови цього правочину для регулювання відносин сторін (постанови Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15 і від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59цс15; постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18));

2)суд вважав, що правочин про відступлення права вимоги є правомірним (стаття 204 ЦК України) і без визнання його недійсним породжує відповідні юридичні наслідки (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 916/2286/16 (провадження № 12-199гс19); постанова Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16);

3) оскільки правочин про відступлення права вимоги за кредитним договором фізичній особі суперечить частині третій статті 512 і статті 1054 ЦК України, суд визнавав цей правочин недійсним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20));

- необхідно відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду України (постанови від 2 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15 і від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59цс15) та Великої Палати Верховного Суду (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18)). Сформульовані у цих рішеннях висновки не відповідають поняттю нікчемного правочину, закріпленому у ЦК України, а ні у цьому кодексі, ні в іншому законі немає вказівки на нікчемність правочину про відступлення права вимоги за кредитним договором фізичній особі;

- з огляду на наявність взаємовиключних підходів суду касаційної інстанції до застосування норм права у спорах щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами фізичній особі, у справі є виключна правова проблема, вирішення якої необхідне для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень і для формування єдиної правозастосовної практики.

Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказує на необхідність вирішення виключної правової проблеми та вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, в раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду України та Великої Палати Верховного Суду, і з огляду на те, що принцип верховенства права вимагає юридичної визначеності стосовно застосування норм права, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду».

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Судом встановлено, що правовідносини у даній справі (№ 760/19894/14-ц) є подібними до правовідносин у справі № 346/1305/19, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Оскільки висловлення Великою Палатою Верховного Суду правової позиції з питання можливості відступлення права вимоги за кредитними договорами фізичній особі має суттєве значення для розгляду заяви, яка є предметом розгляду у даній справі, суд приходить висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20).

При цьому суд враховує, що вирішення даної заяви по суті без врахування позиції Великої Палати Верховного Суду є передчасним, оскільки у разі її задоволення процедура повернення до попереднього стану буде утрудненою.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 10 ч. 1 ст. 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Отже, суд вважає, що справа містить виключну правову проблему з урахуванням наявності взаємовиключних підходів Верховного Суду з питання відступлення права вимоги за кредитними договорами фізичній особі.

Зважаючи на те, що принцип верховенства права вимагає юридичної визначеності стосовно застосування норм права, суд вважає, що провадження у справі необхідно зупинити до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 346/1305/19.

Враховуючи викладене, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253, ст. 259-261, 353-355 ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

Зупинити провадження у цивільній справі № 760/19894/14-ц (провадження № 6/760/653/21) за заявою ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до оприлюднення повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу направити учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Л. Л. Зуєвич