ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3458/21 Справа № 175/3768/18 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та встановлення порядку користування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності на Ѕчастину земельної ділянки та Ѕ частину житлового будинку, встановлення порядку користування спільним майном. В обґрунтування позову зазначає, що у 2013-2014 році між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про спільну діяльність по будівництву котеджів, що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 р. по справі № 202/7929/15, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.11.2017 р., і не заперечується сторонами, а також підтверджується змістом Угоди дорожньої карти від 22.05.2013 р., яка була складена між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , документу, складеного ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_1 70 000 євро для інвестування в будівництво будинку АДРЕСА_1 та придбання ділянки в с. Новоолександрівка площею 15 соток, яким передбачено повернення фінансів після реалізації об`єктів по завершенню будівництва, та документу від 21.06.2014 року, який спільно складений ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ОСОБА_1 зазначається, що відповідно до вказаних документів сторони договору про спільну діяльність домовились про наступне: сторонами договору про спільну діяльність є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; предметом спільної діяльності є будівництво котеджів із метою наступного їх продажу. Сторони домовилися, що Об`єкт № 1, який сторони спільно будують, є будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,81 га, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог на земельній ділянці площею 0,081 га. Сторони домовилися, що мають намір спільно збудувати Об`єкт № 2 в с. Новоолександрівка вартістю 107 000 доларів США.

ОСОБА_1 в позові зазначається, що в рамках спільної діяльності сторони взяли на себе такі зобов`язання: ОСОБА_2 повинен надати у спільну діяльність придбану ним земельну ділянку із будинком і частково виконаними будівельними роботами, відповідно до Угоди дорожня карта від 22.05.2013 р., забезпечити організацію будівельних робіт і контроль за їх виконанням, залученням додаткового фінансування, рекламою та мінімізацією затрат, а також фінансування будівельних робіт, утримання об`єктів та інші пов`язані із цим затрати, відповідно до документу від 21.06.2014 р. В свою чергу, ОСОБА_1 повинен забезпечити фінансування будівництва в сумах які обумовлені сторонами. Попередня сума фінансування оцінювалася в розмірі 90 000 доларів США для закінчення будівництва Об`єкту № 1, тобто будинку за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,81 га, та 170000 доларів США для купівлі земельної ділянки для будівництва Об`єкта № 2, тобто будинку в с. Новоолександрівка, а також фінансування Об`єкту № 2 70000 доларів США.

ОСОБА_1 вказує, що як фактично визначається сторонами, волевиявлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було спрямовано на укладення договору про спільну діяльність. Договір про спільну діяльність було фактично укладено, оскільки сторонами була здійснена передача майна на його виконання, а також здійснені інші фактичні дії, які свідчать про фактичне виконання договору.

З посиланням на положення ст. 1133, 1134 Цивільного кодексу України ОСОБА_1 стверджує, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом, а також вклади учасників вважають рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_1 стверджує про внесення ОСОБА_2 земельної ділянки та будинку у АДРЕСА_1 як вкладу до спільної діяльності, яке стало спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а рішення про реєстрацію права власності на цей будинок повинно прийматися за спільною згодою. Оскільки ОСОБА_2 намагався зареєструвати на себе право власності на вказаний будинок та не визнавав право спільної часткової власності ОСОБА_1 на нього, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

ОСОБА_1 вказує, що не визнає вкладу ОСОБА_2 до будинку у розмірі 150000 доларів США, оскільки вважає, що такі кошти ОСОБА_2 не витрачалися. Тому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право спільної часткової власності на Ѕ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,081 га, кадастровий номер :02:001:0123, та право спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку літера А-2 загальною площею 286,3 кв., погріб літ. ПГ, балкон, терасу літ. а-1, ганок літ. а, господарські будівлі та споруди навіс літ. Б, споруди № 1-3, І за адресою: АДРЕСА_1 , та встановити порядок користування спільного майна земельною ділянкою та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.2-5, том 2 а.с.40-41).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та встановлення порядку користування відмовлено у повному обсязі (том 3 а.с.60-81).

Додатковим рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року вирішено питання судових витрат (том 3 а.с.122-122-а).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилається на те, що рішення суду 1 інстанції ухвалене при неповному з`ясуванню обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (том 3 а.с.102-108).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що спірні відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо виконання умов угоди від 22.05.2013 року та інших документів, складених на виконання даної угоди, неодноразово розглядалися судами.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15, що набрало законної сили, було розглянуто позовні вимоги ОСОБА_1 , який просив у останній редакції уточненої позовної заяви від 10.07.2018 року встановити факт порушення умов договору про спільну діяльність, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 22.05.2013 року в частині не виконання умов договору по об`єкту забудови № 2, а саме купівлі земельної ділянки у с. Новоолександрівка, та будівництва будинку на цій земельної ділянки у с. Новоолександрівка; внести зміни до договору про спільну діяльність, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 22.05.2013 року, в частині купівлі земельної ділянки у с. Новоолександрівка, та будівництва будинку на цій земельній ділянці у с. Новоолександрівка, у зв`язку з допущеннями істотних порушень умов договору з боку ОСОБА_2 , шляхом припинення дії пунктів договору та виключення з умов договору про спільну діяльність від 22.05.2013 року, об`єкту забудови № 2, а саме земельної ділянки у с. Новоолександрівка, та будівництва будинку на цій земельній ділянці у с. Новоолександрівка, як предмету спільної діяльності сторін договору про спільну діяльність від 22.05.2013 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 5259800,00 грн., яка за курсом станом на 06.07.2018 року становить 170000,00 євро, отримані ОСОБА_2 від ОСОБА_1 на купівлю земельної ділянки у с. Новоолександрівка, та будівництва будинку на цій земельній ділянці у с. Новоолександрівка; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 2706424,11 грн., яка за курсом станом на 30.08.2017 року становить 88300,95 євро; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму реальних збитків в розмірі 120700 євро, що в еквіваленті станом на 06.07.2018 року за курсом НБУ становить 3734458,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500000,00 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено у повному обсязі, вказане рішення залишено без змін під час апеляційного перегляду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (том 1 а.с.221-232,том 2 а.с.27-32)

При вирішенні вказаної справи, Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у рішенні від 31.10.2018 року встановив, що в 2011 році ОСОБА_2 було придбано нерухоме майно: будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із земельною ділянкою площею 0,081 га.

19 квітня 2011 року між ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1472, згідно якого ОСОБА_2 купив земельну ділянку площею 0,081 га, кадастровий номер -02-001-0123, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 9808657 від 19 квітня 2011 року (том 1 а.с.119).

Також, 19 квітня 2011 року між ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1467, згідно якого ОСОБА_2 купив будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (том 1 а.с.120), що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 9808593 від 19 квітня 2011 року.

У 2013 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про спільне фінансування будівництва домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та одночасне придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка під будівництво котеджу. У зв`язку з цим між сторонами була укладена угода дорожня карта від 22 травня 2013 року (том 1 а.с.131-132).

Згідно даної письмової угоди від 22 травня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились вести спільний проект по будівництву котеджів. ОСОБА_1 забезпечує фінансування на добудування об`єкта у м. Підгороднє, який належить ОСОБА_2 . Після добудови цей об`єкт у м. Підгородне ОСОБА_2 виставляє на продаж. На момент вкладення фінансів ОСОБА_1 об`єкт у м. Підгороднє вже профінансований ОСОБА_2 в сумі 150000 доларів США. Паралельно з будівництвом у м. Підгородне ОСОБА_1 фінансує завдаток по ділянці у Новоолександрівці розміром 15 соток в сумі 10000 євро та по закінченню максимум 2 місяців ОСОБА_1 забезпечує його оплату до загальної суми продажу ділянки 107000 доларів США. Також ОСОБА_1 забезпечує фінансування будівництва на ділянці у Новоолександрівці одного будинку. Під час будівництва об`єкти виставляються на продаж. ОСОБА_2 забезпечує організацію будівельних робіт, контроль і займається залученням додаткового фінансування, рекламою компанії, мінімізацією витрат. Подальші плани після реалізації об`єктів будуть обумовлюватись додатково. Загальна сума запланованих інвестицій ОСОБА_1 в будівництво до закінчення будинку у м. Підгородне 90000 доларів США, придбання ділянки 107000 доларів США, в будівництво будинку в Новоолександрівці 70000 дол. США.

ОСОБА_2 була складена розписка, у якій зазначено, що він отримав від ОСОБА_1 суму у розмірі 70000 євро по курсу для інвестування у будівництво будинку у м. Підгородне та в тому числі для придбання ділянки в с. Новоолександрівка (15 соток). Повернення фінансів після реалізації об`єктів по закінченню будівництва. Отже, в даному випадку у розписці було обумовлено, що повернення грошей пов`язано з певною подією, а саме: після реалізації об`єктів по закінченню будівництва.

При цьому, у вказаній розписці не зазначена ні дата її складання, ні дата отримання ОСОБА_2 грошових коштів. Датою отримання грошей за вищевказаною розпискою ОСОБА_2 сторони визнають 22 травня 2013 року. Ці обставини вже були встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у цивільній справі № 202/7929/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року залишена без змін(том 1 а.с.133-136).

На виконання укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 угоди «дорожня карта» від 22 травня 2013 року в частині придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка, ОСОБА_2 було знайдено земельну ділянку та 10 червня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено Попередній договір до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1528, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався купити, а ОСОБА_7 зобов`язалась продати земельну ділянку площею 0,150 га, кадастровий номер -05-010-0041, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за 770990,00 грн., до 10 серпня 2013 року. На підтвердження даного зобов`язання та забезпечення його виконання ОСОБА_2 передав ОСОБА_7 в якості завдатку грошову суму у розмірі 107580,00 грн.(том 1 а.с.139-143)

В обумовлені ОСОБА_2 та ОСОБА_7 строки, тобто до 10 серпня 2013 року укладення основного договору купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки не відбулось.

Враховуючи, що угода була укладена 22 травня 2013 року, то ОСОБА_1 повинен був профінансувати купівлі вказаної земельної ділянки до 22 липня 2013 року (по закінченню максимум 2-х місяців). Однак, доказів того, що ОСОБА_1 виконав взяті на себе зобов`язання та передав ОСОБА_2 в обумовлені строки необхідну грошову суму для купівлі земельної ділянки в Новоолександрівці, позивач суду не надав.

За таких обставин у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що укладення основного договору в обумовлені сторонами строки не відбулось у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов угоди від 22 травня 2013 року, за якою ОСОБА_1 зобов`язаний був по закінченню максимум 2 місяців забезпечити оплату загальної суми продажу ділянки - 107000 доларів США.

У зв`язку з цим, 26 вересня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено Договір № 1 про зміни до Попереднього договору до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 10.06.2013 року Якубою О.А., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1528, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 3025. У вказаному договорі сторони обумовили викласти попередній договір в іншій редакції, згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався купити, а ОСОБА_7 зобов`язалась продати раніше зазначену земельну ділянку за 799344,00 грн., в термін до 08 листопада 2013 року. На підтвердження даного зобов`язання та забезпечення його виконання ОСОБА_2 передав ОСОБА_7 в якості завдатку грошову суму у розмірі 132150,00 грн.

В подальшому, в обумовлені ОСОБА_2 та ОСОБА_7 строки, тобто до 08 листопада 2013 року укладення основного договору купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки так і не відбулось, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов угоди від 22 травня 2013 року. У зв`язку з викладеним, завдаток, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_7 на виконання попереднього договору до договору купівлі-продажу нерухомого майна, залишився у ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що земельна ділянка в с. Новоолександрівка у 2013 році так і не була придбана ОСОБА_2 у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 у встановлені договором строки зобов`язань за угодою - дорожньою картою від 22 травня 2013 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 по закінченню максимум 2 місяців забезпечити оплату загальної суми продажу ділянки - 107000 доларів США.

Жодних доказів того, що ОСОБА_1 в обумовлені договором строки виконав свої зобов`язання за угодою - дорожня карта від 22 травня 2013 року, укладеною між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в частині зобов`язання ОСОБА_1 по закінченню максимум 2 місяців забезпечити оплату загальної суми продажу ділянки - 107000 доларів США, стороною позивача суду не надано.

Враховуючи викладене, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що домовленості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за угодою - дорожня карта від 22 травня 2013 року в частині придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка та будівництва на ній житлових будинків, дійсно не були виконані.

Вказані домовленості не були виконані внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань в обумовлені угодою строки та не забезпечення фінансування з метою придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка у сумі 107000,00 доларів США та фінансування будівництва будинку на даній земельній ділянці в сумі 70000,00 доларів США.

При цьому, істотного порушення відповідачем ОСОБА_2 умов угоди - дорожньої карти від 22 травня 2013 року в частині купівлі земельної ділянки у с. Новоолександрівка та будівництва будинку на цій земельній ділянці судом не встановлено.

ОСОБА_2 вчиняв необхідні дії для придбання земельної ділянки, уклав попередній договір та вніс суму завдатку, тобто належним чином виконував взяті на себе зобов`язання в частині організації купівлі-продажу земельної ділянки, та поніс збитки у вигляді переданого продавцю завдатку, що знайшло своє підтвердження в укладеній у подальшому угоді від 21.06.2014 року, в якій обидві сторони визнали що було сплачено 20000,00 євро як завдаток за ділянку у с.Новоолександрівка (у тому числі відсоток банку) за несвоєчасний викуп.

Умови угоди - дорожня карта від 22 травня 2013 року в частині придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка та будівництва на ній житлових будинків не були виконані з вини ОСОБА_1 , а стороною позивача під час розгляду справи не було доведено факту істотного порушення умов договору, внаслідок якого ОСОБА_1 зазнав значної майнової шкоди та значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору, Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у рішенні від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту порушення умов договору про спільну діяльність, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 22.05.2013 року в частині невиконання умов договору по об`єкту забудови № 2, а саме купівлі земельної ділянки у с. Новоолександрівка, та будівництва будинку на цій земельній ділянці у с. Новоолександрівка, - слід відмовити.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін. Однак ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що він звертався до відповідача ОСОБА_2 з заявами про зміну укладених між ними правочинів, хоча не позбавлений такого права. Факт відсутності таких звернень позивача до відповідача з пропозиціями внесення змін до угод визнавали обидві сторони під час розгляду справи.

Через наведене, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про внесення змін до договору про спільну діяльність від 22.05.2013 року у зв`язку з допущеннями істотних порушень умов договору з боку ОСОБА_2 шляхом припинення дії пунктів договору та виключення з умов договору про спільну діяльність від 22.05.2013 року земельну ділянку у с. Новоолександрівка та будівництва будинку на цієї земельній ділянці, було відмовлено, з підстав їх передчасності та відсутності встановлених ч. 2 ст. 651 ЦК України обставин для внесення таких змін судом.

В рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 вказано, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що передав ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 170000,00 Євро, які він просив стягнути з ОСОБА_2 .

Однак, стороною позивача ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту передання ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 170000,00 євро саме на купівлю земельної ділянки у с. Новоолександрівка та будівництво будинку на цій земельній ділянці у с. Новоолександрівка, у зв`язку з чим Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у рішенні від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 прийшов до переконливого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми коштів у розмірі 5 259800,00 грн., яка за курсом станом на 06.07.2018 року становить 170000,00 євро, отриманих на купівлю земельної ділянки у с. Новоолександрівка та будівництво будинку на цій земельній ділянці.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що за умовами письмової угоди від 22 травня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились, серед іншого вести спільний проект по будівництву домоволодіння АДРЕСА_1 . Після добудови цей об`єкт у м. Підгороднє ОСОБА_2 виставляє на продаж.

Судом встановлено, що 21 червня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про те, що в проект по будівництву будинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було інвестовано зі сторони ОСОБА_2 170 000 доларів США, а зі сторони ОСОБА_1 170000 євро. Згідно вказаного договору сторонами було обумовлено, що ці суми будуть повернуті сторонам після продажу будинку у м. Підгороднє з урахуванням ціни продажу. З цієї суми було сплачено 20000 євро в якості завдатку за ділянку у с. Новоолександрівка (в тому числі відсотки банку) за несвоєчасний викуп. На момент продажу будинку ОСОБА_2 зазначить точну суму своїх вкладень у цей проект з урахуванням утримання об`єкта в період реалізації проекту та додаткових будівельних робіт.

Вищезазначені обставини вже були встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у цивільній справі № 202/7929/15-ц, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року залишена без змін.

Станом на 21.06.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили факт інвестування ними у спільний проект по будівництву будинку у м. Підгородне грошових сум у таких розмірах: 170000,00 доларів ОСОБА_2 , 170000,00 Євро ОСОБА_1 . Твердження відповідача ОСОБА_2 в частині того, що насправді ОСОБА_1 було вкладено лише 70000,00 євро, а інші 100000,00 євро він не вкладав та лише обіцяв вкласти після продажу своєї квартири, відхилені, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин ним суду не надано.

Сторони обумовили, що повернення фінансів буде здійснюватись після реалізації об`єкта по закінченню будівництва.

Згодом ОСОБА_1 було направлено на адресу ОСОБА_2 письмову вимогу від 21 травня 2015 року, про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 170000,00 євро за договором від 21.06.2014 року.

Однак, будівництво домоволодіння АДРЕСА_1 завершене не було та відповідно реалізація об`єкта нерухомості здійснена не була. Отже, підстав для розподілу вкладених обома сторонами у будівництво будинку грошових коштів без реалізації будинку не виникнуло, оскільки сторони обумовили таку можливість тільки після закінчення будівництва та продажу будинку.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 намагався здійснити продаж будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується укладеними між ним та ТОВ «Приватбюро» угодами про надання послуг від 12 грудня 2013 року, від 12 грудня 2014 року, від 11 грудня 2015 року, однак здійснити його продаж так і не зміг, у зв`язку з забезпеченням позову та накладенням арешту на зазначене домоволодіння, здійсненого за ініціативою позивача (том 1 а.с.221-232).

Вищенаведене підтверджується також рекомендаційним листом директора ТОВ «Приватбюро» від 18 серпня 2015 року, яким ОСОБА_2 було повідомлено про те, що у ході роботи з потенціальним клієнтом по придбанню його будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , перед укладенням Попередньої угоди стало відомо про те, що будинок знаходиться під арештом, що знижує вірогідність реалізації будинку та земельної ділянки та виключає можливість придбання будинку клієнтом.

На момент розгляду справи Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у жовтні 2018 року ОСОБА_2 був позбавлений можливості здійснити продаж домоволодіння АДРЕСА_1 та відповідно виконати свої зобов`язання за досягнутими з ОСОБА_1 домовленостями щодо продажу вищевказаного домоволодіння, у зв`язку з накладенням арешту на зазначене домоволодіння.

Листом від 14 липня 2016 року ОСОБА_2 було запропоновано ОСОБА_1 припинити неправомірні дії, які вчинюються позивачем, та мирно врегулювати існуючу ситуацію, завершити проведення будівельних робіт по будинку, введення його в експлуатацію, наступного продажу та розподілу прибутків. Однак, мирне врегулювання спору так і не відбулося а пропозиції відповідача ОСОБА_2 залишилися без відповідного реагування з боку позивача.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 звернуто увагу на те, що у зв`язку з накладенням арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не тільки не може продати зазначене домоволодіння, а й зобов`язаний тривалий час нести значні витрати на утримання домоволодіння в належному стані.

На момент розгляду справи Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у жовтні 2018 року ОСОБА_2 не міг зареєструвати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на зазначене нерухоме майно, накладених за клопотанням сторони позивача, що підтверджується рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучер Я.В. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 29 січня 2018 року № 39399465.

ОСОБА_2 виконав умови досягнутих з позивачем ОСОБА_1 домовленостей щодо будівництва будинку та забезпечив контроль і організацію будівельних робіт домоволодіння АДРЕСА_1 .

Так, на теперішній час домоволодіння АДРЕСА_1 закінчено, об`єкт готовий до експлуатації, що підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованою Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області 09 січня 2018 року. У вказаній декларації також зазначено, що на об`єкті виконано всі передбачені будівельним паспортом обсяги робіт з дотриманням відповідних державних будівельних норм, стандартів і правил. Обладнання встановлено згідно з актами про його прийняття після випробування у визначеному порядку.

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 25 грудня 2017 року, недоліків та пошкоджень, що впливають на безпечну експлуатацію, не виявлено, конструкції перебувають в задовільному стані (категорія ІІ). За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта, його стан оцінюється як задовільний (категорія ІІ), недоліки та пошкодження конструкцій, що впливають на безпечну експлуатацію, відсутні. Рекомендації щодо усунення недоліків не надаються за відсутністю останніх. За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 831/01-18 від 31 січня 2018 року, складеного судовим експертом Харченко В.В., вбачається, що вартість будівництва домоволодіння АДРЕСА_1 , в цінах на 01 вересня 2013 року, складає 3611110,80 грн.

Умовами укладених угод та досягнутих домовленостей між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було визначено, що повернення грошових коштів буде здійснено після реалізації об`єкту по закінченню будівництва. Отже, в даному випадку повернення вкладених обома сторонами грошей пов`язано з подією, а саме: після реалізації об`єкта по закінченню будівництва.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 звернуто увагу позивача ОСОБА_1 , що можливість отримання грошових коштів вкладених ним у будівництво будинку у м. Підгороднєму, пов`язана з закінченням будівництва та реалізацією будинку, після чого кожна сторона зможе отримати вкладені нею кошти у відповідності до розмірів таких вкладів.

Однак, як було встановлено, вказана подія ще не настала, а домоволодіння АДРЕСА_1 не реалізовано у зв`язку з накладенням на домоволодіння арешту, яке було здійснено судом з ініціативи сторони позивача ОСОБА_1 .

Таким чином, факт порушення ОСОБА_2 умов договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також факт завдання ОСОБА_2 ОСОБА_1 майнової шкоди, не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду. В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд констатував, що під час розгляду даної справи судом не встановлений факт порушення, не визнання або оспорення прав, свобод чи інтересів позивача за захистом яких мало місце звернення до суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення вкладених ним грошових коштів, є передчасними, оскільки реалізація об`єкта будівництва ще не відбулась, а отже не і настав строк повернення грошей за договором.

Окремо в рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлені численні факти зловживання ОСОБА_1 та його представниками своїми процесуальними правами по відношенню до відповідача ОСОБА_2 .

Так, у вказаному рішенні суду встановлено, що процесуальна поведінка сторони позивача по справі та трьох його представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , визнана судом як систематичне, умисне та злісне зловживання наданими їм процесуальними правами з метою безпідставного затягування та перешкоджання розгляду справи.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 вказано, що сам факт звернення до суду з даним позовом до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у липні 2015 року містить в собі усі ознаки зловживання процесуальним правом, оскільки позов був поданий до Синельниківського суду з метою зміни підсудності справи (п. 4 ч. 2 ст. 44 ЦПК України), тому що до участі у справі у якості співвідповідача було залучено ОСОБА_12 , який у подальшому шляхом подання нової позовної заяви 01 березня 2016 року, був виключений позивачем зі складу відповідачів.

З Єдиного державного реєстру судових рішень та з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до різних судів з даним позовом, та в деяких випадках залучав до участі у справі співвідповідачів з метою зміни підсудності справи.

Також Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що позивач ОСОБА_1 та його представники безліч разів на протязі 2015-2018 років зверталися до різних судів з схожими позовними заявами, копії яких містяться у матеріалах справи, по кожній з цих справ судами вживалися заходи забезпечення позову та накладалися арешти на майно відповідача ОСОБА_2 .

Подібна поведінка сторони позивача ОСОБА_1 на безумовне переконання суду свідчила про те, що звернення до суду з такими позовами має на меті не захист порушених прав, а бажання потурбувати свого опонента, в даному випадку відповідача ОСОБА_2 , досадити та надокучити йому, умисним його переслідуванням тощо, тобто провадження у цьому випадку порушуються з метою завдати шкоди та незручностей своєму процесуальному опоненту.

Аналогічну цілеспрямованість мають і процесуальні дії сторони позивача, які спрямовані на затягування розгляду справи та якомога триваліше залишення стану правової невизначеності між сторонами. Факти багаторазових звернень позивача до суду із тотожними або аналогічними позовами свідчать по спрямованість дій позивача вчинюваних ним з метою домогтися нового розгляду справи, що вже вирішена судом за допомогою модифікації предмета чи підстави позову, введення нових учасників процесу тощо.

Судом 1 інстанції досліджено письмову вимогу ОСОБА_1 від 14.03.2014 року до ОСОБА_2 , за змістом якої ОСОБА_1 посилається на отримання ОСОБА_2 у позику коштів у сумі 70000 євро та вимагає їх негайного повернення через їх термінову необхідність Позивачу (т. 1, а.с. 165).

Відповідно до письмової вимоги від 21.05.2015 року, ОСОБА_1 вимагає від ОСОБА_2 повернути суму позики у розмірі 170 000 євро, відповідно до умов договору позики від 21.06.2014 року (т. 1, а.с. 174).

Аналізуючи вимоги ОСОБА_1 від 14.03.2014 року та від 21.05.2015 року, судом встановлено очевидну непослідовність та суперечність дій і заяв ОСОБА_1 . Так, стверджуючи у вимозі від 14.03.2014 року про необхідність термінового повернення коштів у сумі 70000 євро, ОСОБА_1 начебто вже 21.06.2014 року надає ОСОБА_2 кошти у сумі 170000 євро, з огляду на що суд критично оцінює твердження ОСОБА_1 про надання 21.06.2014 року коштів ОСОБА_2 у сумі 170000 євро.

Відповідно до договору поруки від 21.06.2014 року (т. 1, а.с. 176-177), ОСОБА_12 та ОСОБА_1 уклали договір поруки, за яким ОСОБА_12 зобов`язується відповідати перед кредитором ОСОБА_1 по виконанню зобов`язань ОСОБА_2 (Боржник), які виникли згідно Договору від 21.06.2014 року на 170000 євро (Основний договір). Відповідно до умов Основного договору, предметом Основного договору є позика грошових коштів у сумі 170000 євро. Відповідно до п. 7.4. Договору поруки, він укладений у двох екземплярах, підпису ОСОБА_2 на цьому договорі не міститься.

10.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського ВП Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявою (в порядку ст. 214 КПК України) про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 179-180), на заяві міститься розписка попередження про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України. За цією заявою ОСОБА_1 стверджує, що в 2011 році до нього звернувся ОСОБА_2 , з яким він був тривалий час знайомий, з проханням запозичити кошти на придбання будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В період з 2011 по 2014 рік ОСОБА_2 під договір спільної діяльності отримав кошти, після чого надавав копії документів про використання запозичених коштів та про хід будівництва.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 та його представниками не було жодним чином пояснено наявність відповідних тверджень у сторони Позивача, зокрема з якого саме часу ОСОБА_1 почав приймати участь у спільній діяльності разом із ОСОБА_2 щодо спільної добудови котеджей та наступного їх продажу, враховуючи що перший договір між сторонами з цього приводу датований тільки 22.05.2013 року.

Натомість, судом було досліджено позовну заяву ОСОБА_1 , подану ним в Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області з позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 7891424 грн., за змістом якої вже стверджуються зовсім інші обставини щодо початку ведення спільної діяльності, а саме що в 2013 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася зустріч, під час якої ОСОБА_2 звернувся за допомогою завершити будівництво свого будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , який він купував щоб потім продати задля заробітку, в винагороду запропонував частину прибутку (т. 1, а.с. 182-186).

Відповідно до листа ОСОБА_1 на ім`я начальника УСБУ в Дніпропетровській області, зареєстрованого 29.08.2016 р., ОСОБА_1 зазначає, що відносно нього в період з 2011 по 2014 роки в незаконний спосіб ОСОБА_13 та ОСОБА_14 заволоділи грошовими коштами у сумі 170 000 євро (т. 1, а.с. 199).

З урахуванням вказаних доказів, суд приходить до висновку про постійну зміну ОСОБА_1 та його представниками своїх пояснень в частині того, з якого саме часу виникли відносини щодо спільної діяльності у будівництві котеджів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки в одних документах ОСОБА_1 за особистим підписом категорично стверджує про участь у діяльності з добудови будинку у АДРЕСА_1 , з 2011 року, а у складених пізніше документах з 2013 року.

Аналогічним чином ОСОБА_1 тривалий час стверджував про отримання коштів ОСОБА_2 не в межах спільної діяльності, а саме в борг, однак такі твердження ОСОБА_1 були спростовані судовими рішеннями, які набрали законної сили та встановили очевидну відсутність будь-яких ознак боргових відносин по договору позики.

Водночас, такі дії ОСОБА_1 в частині ствердження своєї участі у спільній діяльності з добудови будинку у АДРЕСА_1 , суд не може сприйняти як описку чи добросовісну помилку ОСОБА_1 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 придбав будинок та земельну ділянку у АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідчених договорів саме у 2011 році. Таким чином, неодноразові ствердження ОСОБА_1 про участь у спільній діяльності з 2011 року мали на меті безпідставно надати характер участі сторони ОСОБА_1 у спільній діяльності з моменту придбання даного домоволодіння, і штучним чином отримати відношення до придбання цього домоволодіння.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, а саме заявлено позовні вимоги про визнання права спільної часткової власності на Ѕ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,081 га, кадастровий номер :02:001:0123, та права спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування умов договору про спільну діяльність, які передбачають продаж домоволодіння та наступний розподіл коштів з урахуванням понесених сторонами витрат. Позовні вимоги в частині встановлення порядку користування спільним майном земельною ділянкою та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є похідними від першої позовної вимоги, а тому підлягають відхиленню. Також судом зазначається, що ОСОБА_1 не зазначено, який саме порядок користування просив Позивач встановити відносно даного майна, позовні вимоги в цій частині є неконкретизованими.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на ст. 392,1130-1135 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1132 ЦК України, за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Згідно ч. 1 ст. 1134 ЦК України, внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Глава 77 ЦК України не передбачає такого захисту порушеного права, як визнання права спільної часткової власності.

Таким чином, визнання права на частку (майнові права) у такій спільній діяльності не є належним способом захисту.

У разі, якщо особа вважає, що учасник спільної діяльності у формі простого товариства не виконав своїх зобов`язань перед нею, вона має право пред`явити позов до такої особи і отримати відшкодування за порушення своїх прав у тому числі за рахунок майна, належного такій особі (боржнику) у спільній частковій власності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції встановлюючи обставини справи, посилався на вже винесенні рішення в інших справах, в яких підтверджено факт, що сторони вели діяльність по будівництву будинку за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини не заперечувалися судом 1 інстанції, і такі не впливають на правильність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що судом порушено норми процесуального права, зокрема в частині допиту відповідача, колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позовна заява перебуває в провадженні суду з 12 жовтня 2018 року, і протягом 2 х років у позивача було достатньо часу клопотати про допит відповідача, проте останній знехтував своїми процесуальними правами і поклався лише на обов`язки суду керувати судовим процесом. Крім того, колегія суддів наголошує, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, у зв`язку з чим, допит відповідача не вплинуло б на правильне вирішення справи, як і необхідність в призначенні експертизи, на яку посилається позивач.

Доводи апеляційної скарги, що суд не мав права розглядати справу за його відсутністю, а в разі відсутності позивача відкласти розгляд справи, або залишити позовну заяву без розгляду, колегія суддів приймає до уваги, проте вважає за необхідне зазначити, що судами неодноразово попереджалось позивача про зловживання своїми процесуальними правами, а залишення позовної заяви без розгляду, без відповідної заяви позивача, потягне за собою подання нових позовів та виникнення нових спорів.

Підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: