Справа №519/391/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

19.05.2021 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Барановської З.І., секретаря Гнатюк Л.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно та визначення часток власників, за участю третьої особи ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1990 року по 2009 рік її мати, ОСОБА_3 , та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного життя у них є дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 18 жовтня 1999 року позивачка, будучи в той час неповнолітньою дитиною, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 купили квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира належала їм в рівних частках, по 1/3 частці кожному, на праві сумісної часткової власності. 26 червня 2000 року мати позивачки від імені ОСОБА_5 з дозволу виконкому Южненської міської ради №02-02-1347р від 31.03.2000 продала квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належала, ОСОБА_5 , на праві особистої приватної власності. 10 квітня 2003 року ОСОБА_3 було отримано рішення виконкому Южненської міської ради №519 в якості дозволу на продаж квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за умови купівлі у власність ОСОБА_5 іншого рівнозначного житла. В 2003 році ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від свого імені та від імені позивачки, яка була на той час неповнолітньою, продали квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 04 травня 2003 року на гроші отримані від продажу вказаної вище квартири була куплена квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Всі супровідні дії, необхідні для укладення договору купівлі-продажу вказаної вище квартири, оформлення розписок на отримання та передачу грошей, передача грошей продавцеві були зроблені матір`ю позивачки ОСОБА_3 . Але по завершенню вказаної угоди квартира була оформлена тільки на відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з чим були порушені права позивачки та міської ради №519 від 10.04.2003. Квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , була куплена не тільки за гроші ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , але і за гроші позивачки, отриманні від продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того у рішенні виконкому Южненської міської ради №519 від 10.04.2003 була зазначена обов`язковість забезпечення позивача житлом. З вище наведеного слідує що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . була куплена за сумісні кошти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а тобто є спільною власністю. Оскільки на купівлю спірної квартири були витрачені гроші, отриманні від продажу квартири, яка належана на праві сумісної часткової власності, по 1/3 частці кожному: позивачу, відповідачу та третій особі, вклад в купівлю спірної квартири, виражений в грошовому еквіваленті є теж рівним. Тобто 1/3 частка квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , належить позивачці відповідно до вимог чинного Законодавства. Тому в момент укладання договору купівлі-продажу спірної квартири і оформлення цієї квартири лише на відповідача були порушені майнові права позивачки. Для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи є доцільним проведення будівельно-технічної експертизи для вирішення питань щодо технічної можливості виділення 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 , та встановлення чи є відповідна квартира подільною та визначити ринкову вартість цієї частки. Позивач просить суд визнати за ОСОБА_6 право часткової власності на квартиру АДРЕСА_4 , визнати частку ОСОБА_6 у праві власності на квартиру АДРЕСА_4 , що дорівнює 1/3 частці квартири АДРЕСА_4 . Разом з позовом позивачка надала до суду клопотання про поновлення строку позовної давності, оскільки тільки у січні 2017 року їй стало відомо про порушення її прав, коли вона звернулась до ОСОБА_3 з пропозицією про продаж її 1/3 частки у спірній квартирі з метою купівлі свого власного житла.

19.10.2017 до суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, згідно яких відповідач просить у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що згідно договору купівлі-продажу від 04 травня 2003 року він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначену квартиру він придбав за власні кошти. Дійсно, з ОСОБА_3 у них є спільна дитина ОСОБА_4 , однак вони з ОСОБА_3 не перебували у шлюбних відносинах. До позивача, ОСОБА_6 він ніякого відношення не має. Твердження, що нібито зазначена квартира куплена за гроші матері ОСОБА_3 , його та позивача є хибними та не підтверджується належними доказами. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

11.01.2018 до суду від представника позивача надійшли уточнення до позовної заяви, згідно яких позивачка просить суд визнати за ОСОБА_6 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_4 , визначивши її частку в розмірі 1/3 часткми даної квартири; припинити право власності ОСОБА_2 у спільному майні на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 , стянути судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 29.07.2017 відкрито провадження у даній цивільній справі.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 12.03.2018 проведено підготовче провадження по даній справі.

Ухвалами Южного міського суду Одеської області від 29.05.2019, 16.03.2020 призначалась у даній справі судова будівельно-технічна експертиза.

В судове засідання представник позивачки не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

В судове засідання відповідач та його представник не з`явились, повідомлялись належним чином про дату і місце судового засідання, причина неявки до суду не відома, заява про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходила.

Третя особа в судове засідання не з`явилась надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 1990 року по 2009 рік мати позивачки ОСОБА_3 та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного життя у них є дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом з дітьми. Дані обставини не заперечувались сторонами.

18.11.1999 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої позивачки купили квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору (а.с.19).

30.04.2003 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої позивачки продали вищевказану квартиру ОСОБА_7 за 32755 грн. (а.с.70-70зв) з дозволу виконкому Южненської міської ради, а саме: розпорядження №02-02-1347р від 31.03.2000 та рішення виконкому Южненської міської ради №519 від 10.04.2003 (а.с.20,22).

В рішенні зазначено, що дозвіл на продаж даної квартири надається ОСОБА_8 на її прохання дати дозвіл на відчуження (продаж) частини придбаної квартири за вказаною адресою, яка належить її неповнолітній дочці ОСОБА_5 , враховуючи те що вона придбає неповнолітній дочці не меншу частину трикімнатної квартири у м. Южне. Дозвіл наданий при умові оформлення на неповнолітню не меншу частину придбаної квартири.

Відповідно до розписки вони отримали за продаж квартири суму в еквіваленті 15000 доларів США(а.а.71-71зв).

03.06.2003 був укладений договір купівлі-продажу між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , відповідно до якого останній придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за 16623 грн. (а.с.21-21зв).

Даному договору передувала згода на укладення договору купівлі-продажу від 04.05.2003 яка була укладена між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 відповідно до якої сторони визначили, що повна вартість об`єкта нерухомості буде складати 58300 грн., що еквівалентно 11000 доларів США та в якості забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 передала продавцям квартири задаток в розмірі 2650 грн., що еквівалентно 500 доларів США (а.с.24-24зв).

Відповідно до розписки 03.06.2003 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 отримали від ОСОБА_3 11000 доларів США за продаж квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.а.72).

Позивачка 07.06.2014 уклала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище на « ОСОБА_12 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.14).

Згідно висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 15.10.2020 ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 станом на дату проведення оцінки з урахуванням округлення до цілих складає 650 735 грн., таким чином 1/3 частки даної квартири складає 216 912 грн. Поділити вказану квартиру на самостійні окремі .частки у відповідності до часток співвласників, до складу яких міг би увійти необхідний склад приміщень (житлових и підсобних), із забезпеченням самостійних вході (виходів) технічно не надається можливим.

Правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі, повинні регулюватись нормами ЦК України (в редакції 1963 року), КпШС України, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, а саме: продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, ч.1 ст.14 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди.

Статею 78 КпШС України визначено, що якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування.

Відповідно до ст.79 КпШС України у разі виникнення спільної власності батьків і дітей правовідносини щодо цієї власності регулюються на загальних підставах ЦК Української РСР.

Згідно ч.ч.1,2 ст.144 КпШС України опікуни при здійсненні прав і виконанні обов`язків підопічних укладають угоди від імені і в інтересах підопічних, діючи як їх законні представники. Піклувальники над неповнолітніми дають згоду на укладення тих угод, які за законом ці особи не вправі укладати самостійно.

Відповідно до ст.145 КпШС України опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових.

Такими угодами, зокрема, є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від належних підопічному майнових прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов`язань тощо.

Органи опіки і піклування вправі, якщо це необхідно для захисту інтересів підопічних, обмежити право одного з батьків або опікуна (піклувальника) розпоряджатися вкладом, внесеним будь-ким на ім`я підопічного.

Частиною 1 ст.147 КпШС України передбачено, що суми, що належать підопічним у вигляді пенсій, допомоги або аліментів, інших поточних надходжень або доходів від належного їм майна, переходять у розпорядження опікуна і витрачаються на утримання цих осіб.

А відповідно до ст.148 КпШС України управління майном осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням, умови відчуження їх майна, зберігання належного їм майна, сум та інших цінностей, виконання інших дій, пов`язаних із збереженням майна і управлінням ним, а також порядок звіту опікунів і піклувальників по управлінню майном і збереженню його визначаються правилами про опіку і піклування (ч.4 ст.129 цього Кодексу).

З урахуванням зазначених вище обставин та положень КпШС України, суд вважає позовні вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Позивачкою зазначається, що оформлення квартири лише на відповідача, здійснено всупереч рішенню виконкому Южненської міської ради №519 від 10.04.2003 та не оформлення на неї 1/3 частки під укладення договору купівлі-продажу порушило її майнові права.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під час продажу належала мати позивачки, відповідачу та позивачці на підставі договору-купівлі продажу на праві спільної часткової власності.

Крім того, суд враховує, що відчуження цієї квартири здійснювалось за згодою органу опіки та піклування, що знайшло своє відображення у відповідному рішенні виконкому Южненської міської ради.

В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що отримані від продажу даної квартири кошти, були витрачені мати позивачки та ОСОБА_2 для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_3 для подальшого проживання у вказаній квартирі однією сім`єю, тобто в інтересах позивачки.

Після придбання квартири остання до 2016 року проживала разом з мати в даній квартирі та користувалась нею.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до правил статей 2,5 ЦПК України застосований судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Такі правові позиції Верховний Суд виклав в постановах від 22 травня 2019 року у справі №310/7353/13-ц та від 17 березня 2020 року у справі 274/4841/17.

Отже ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення виконавчого комітету Южненської міської ради №519 від 10.04.2003 ОСОБА_3 було надано дозвіл від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_5 на відчуження належної їй частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Також було зобов`язано ОСОБА_3 забезпечити неповнолітню доньку правом власності на частку в придбаній квартирі.

Встановлено, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 саме ОСОБА_3 представляла інтереси ОСОБА_5 .

Відповідно до положень СК України обов`язок забезпечити дитину житлом покладається на батьків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є батьком неповнолітньої ОСОБА_5 .

За таких обставин, саме мати ОСОБА_3 в подальшому була зобов`язана забезпечити доньку житлом.

Вказаний договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 відповідно до положень статті 204 ЦК України є дійсним та в судовому порядку недійсним не визнавався.

При цьому, суд виходить з принципу роздільності майна батьків і дітей згідно ст.77 КпШС України, та зазначає, що договір купівлі-продажу був вчинений в інтересах сім`ї, до членів якої фактично на той час належали ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , їх спільна дитина та ОСОБА_5 , за кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вимоги щодо недійсності даної угоди ніким не заявлялись.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.ч.8,9 ст.177 після припинення управління батьки зобов`язані повернути дитині майно, яким вони управляли, а також доходи від нього. Неналежне виконання батьками своїх обов`язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов`язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном.

На час оформлення договору купівлі-продажу квартири у 1999 році позивачці виповнилось 6 років, на час укладення угод у 2003 році позивачці майже 10 років, доказів того, що вона мала особисті кошти, або квартира придбана внаслідок спільної праці членів сім`ї суду не надано.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки договір купівлі-продажу спірної квартири відбувся 03.06.2003, під час укладення даної угоди третя особа діяла в інтересах неповнолітньої позивачки та мала право звертатись з відповідним позовом. Крім того позивачка досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 та мала можливість звернутись до суду з даним позовом до 12.06.2014.

Також позивачкою заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності, оскільки тільки у січні 2017 року їй стало відомо про порушення її прав, коли вона звернулась до ОСОБА_3 з пропозицією про продаж її 1/3 частки у спірній квартирі з метою купівлі свого власного житла.

Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і ст. ст. 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка дізналась про порушення своїх прав в січні 2017 року, з позовом звернулась до суду 18.05.2017, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне поновити строк позовної давності.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.3, 4, 12, 81, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно та визначення часток власників, за участю третьої особи ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська