Справа № 211/1984/19
Провадження № 2/211/235/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 лютого 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

при секретарі С.М. Зоріній

за участі відповідача ОСОБА_1

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що позивачем здійснюються функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди та групи будинків та споруд, об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях Довгинцівського району м. Кривого Рогу, в тому числі по АДРЕСА_1 . Позивачем було надано, а відповідачами спожито послуги з утримання будинку та прибудинкової території, але відповідачі за отримані послуги не сплачували, тому станом на 01.09.2016 рік за період з 01.09.2013 р. по 01.09.2016 р. у відповідача утворилася заборгованість на суму 8872 грн. 38 коп. Судом за заявою позивача було винесено судовий наказ про стягнення заборгованості з відповідачів, але ухвалою суду від 04.09.2018 року винесеною Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за заявою відповідача, судовий наказ було скасовано, заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги не сплачено. Тому позивач, просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 суму заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 8872 грн. 38 коп., інфляційні витрати в розмірі 2263,06 грн., 3 % річних в розмірі 266,65 грн., та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР», позовні вимоги підтримує в повному обсязі, так як відповідача ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням в 2019 році, а заборгованість позивач просить стягнути за період з 01.09.2013 р. по 01.09.2016 р. .

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не визнає, з 2008 року він не мав взагалі доступу до квартири, в ній не проживав, постійно перебував в дитячому будинку, а потім в місцях позбавлення волі, послугами ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» взагалі не користувався. Рішенням суду від 09.09.2019 року визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Інші відповідачі до суду не з`явилися, причини неявки суду не відомі.

Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами житлово-комунальних послуг які надаються ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР».

Згідно ст. 162 Житлового кодексу України, плата за користування житловим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строк внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату ї плату за комунальні послуги.

Згідност.13Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Матеріалами справи підтверджено, що в період з 01.09.2013 р. по 01.09.2016 р. відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, плата за надання яких нараховувалася за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до даних відомості про комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 в період з 01.09.2013 р. по 01.09.2016 р. та розрахунку суми заборгованості з утримання будинку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 , відповідачами не здійснювалася оплата за отримані житлово-комунальні послуги, що й призвело до утворення заборгованості в сумі 8872,38 грн.

Пунктом 1 частини 1статті 20 Закону України № 2189-VIIIпередбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 в редакції від 14.01.2009 року і ст. ст. 20, 21 Закону України від 24.06.2004р. «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до яких власник або споживач, зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше.

Відповідачі не уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ТОВ «Житлосервіс-КР.

Верховний Суд України у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території по справі № 6-59цс13 (Постанова від 30.10.2013р.) виклав свою правову позицію, яка полягає у тому, що «не укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не звільняє боржників від обов`язку оплачувати надані послуги». Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2ЦПК України).

Згідно частин 1-3статті 12ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1статі 13ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5статті 81ЦПК України).

Відповідно до статті 76ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач зобов`язана проводити оплату наданих послуг, однак не виконували належним чином зобов`язання, заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги підлягає стягненню у примусовому порядку.

Згідно з ч.2ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11).

Як зазначено в Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01 липня 2014 року), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст.625ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачена п. 10 ч. 3ст. 20Закону України від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2ст. 625ЦК України (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі №6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідачів на його користь інфляційних витрат в розмірі 2263,06 грн., та 3 відсотків річних в розмірі 266,65 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості станом на 01.09.2016 рік. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та 3 % річних, узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Що стосується вимог позивача до відповідача ОСОБА_1 , суд зазначає наступне, що відповідно рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 , саме за вказаною адресою була нарахована заборгованість, з рішення вбачається та доказуванню не підлягає той факт, що з 2008 року ОСОБА_1 не проживав у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Тим більше в період часу з 15.11.2011 року ОСОБА_1 направлено в місця позбавлення волі на 4 роки, та звільнено 20.11.2015 року по відбуттю строку покарання, що підтверджується довідкою ДІТ МВС України, серія ІАА № 0487421.

А отже в період часу з 01.09.2013 року до 20.11.2015 року відповідач ОСОБА_1 не міг проживати за адресою АДРЕСА_1 та користуватися послугами позивача.

Згідно ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" , пунктом 6 частини першої статті 7 Закону передбачено, що споживач має право на несплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг;

Пункт 11 частини другої статті 7 передбачає, що споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Пункт 3 частини третьої статті 8 зазначає, що Управитель багатоквартирного будинку має право отримувати інформацію від споживачів про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Факт не проживання можна підтвердити довідкою, що видана на підставі акту щодо підтвердження факту проживання без реєстрації/факту непроживання, підписаний не менш як 3 сусідами. Також, у разі, якщо людина зареєстрована, але не проживає за адресою реєстрації, їй доцільно підтвердити факт свого перебування за іншою адресою відповідною довідкою.

Це може бути документ, який підтверджує місце перебування особи в іншій адміністративно-територіальній одиниці у зв`язку з роботою, лікуванням, навчанням, тривалим відрядженням, відбуванням покарання тощо.

Відповідачем ОСОБА_1 було надано довідку про відбування покарання в місцях позбавлення волі та дату звільнення, а отже підтверджений той факт, що відповідач ОСОБА_1 не може бути користвачем послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» в зазначений позивачем період, та в частині стягнення з нього солідарно заборгованості слід відмовити.

Судом за заявою позивача було винесено судовий наказ про стягнення заборгованості з відповідачів, але ухвалою суду від 04.09.2018 року винесеною Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за заявою відповідача, судовий наказ було скасовано, заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги не сплачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідачів.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір в розмірі 1921,00 грн., тому дані кошти підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 12,13,19,76-81,141,258-259,223,264-265,280-284,354-355ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_4 , що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» , ідентифікаційний код 23, р/р НОМЕР_5 у КФ ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305750, юридична адреса: 50049, м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 17А, заборгованість по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2013 р. по 01.09.2016 р. у розмірі 8872 (вісім тисяч вісімсот сімдесят дві) гривні 38 коп., інфляційні витрати в розмірі 2263 (дві тисячі двісті шістдесят три) грн. 06 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 266 (двісті шістдесят шість) грн. 65 коп.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_4 , що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» , ідентифікаційний код 23, р/р НОМЕР_5 у КФ ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305750, юридична адреса: 50049, м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 17А, витрати на оплату судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп., тобто з кожного по 480 ( чотириста вісімдесят) гривень 25 копійок.

В частині вимог до відповідача ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.02.2021 року.

Суддя: Н. О. Сарат