Справа № 367/7445/16-ц
Провадження №2/367/209/2021
УХВАЛА

Іменем України

30 червня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Линника В.Я.

за участі: секретаря Балинської О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, та зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання припиненим договору, -

в с т а н о в и в:

Ірпінським міським судом Київської області слухається зазначена вище справа.

В судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання про закриття провадження по справі в частині зустрічного позову, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач та представник позивача не заперечували проти цього.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти закриття провадження.

Представник відповідача ОСОБА_6 залишила дане питання на розсуд суду.

Відповідачі в судове засідання не з`явились.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як зазначено в п.п. 7.3, 7.31-7.40 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 р. в справі №369/10789/14-ц при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ст. 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 р. у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 р. у справі №569/17272/15-ц та від 04.06.2019 р. у справі № 916/3156/17.

За змістом ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відзначалося, що «суди не покликані вирішувати будь-які питання, які виникають з усіх можливих правовідносин (наприклад, з політичних правовідносин). Функцією суду є розгляд і вирішення юридичних конфліктів, тобто юридичних спорів».

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Отже, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення.

У справі, яка розглядається, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати припиненими його зобов?язання за рядом попередніх договорів та визнати неправомірними дії позивача щодо нарахування трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, пені, штрафу та інших платежів за попередніми договорами.

Тож заявлені у зустрічному позові вимоги за своєю природою є вимогами про встановлення юридичних фактів, підставами для обґрунтування звернення з позовом у спорі щодо права на отримання коштів чи речей, що не підлягають окремому розгляду в порядку позовного провадження в судах (цивільних, господарських чи то адміністративних).

В п. 8.5 вказаної вище Постанови Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2018 р. у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 р. у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 р. у справі № 9901/497/18, від 06.02.2019 р. у справі № 522/12901/17-ц та від 20.11.2019 р. №591/5619/17.

Таким чином, оскільки заявлені у зустрічному позові вимоги не можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено, вони не підлягають окремому розгляду в порядку позовного провадження в судах, тому слід закрити провадження у справі по зустрічному позову.

На підставі наведеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Закрити провадження по справі в частині зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання припиненим договору.

Повний текст ухвали буде складено у строк до 05.07.2021 р..

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: В.Я. Линник