Номер справи 623/2240/21
Номер провадження 2/623/717/2021
РІШЕННЯ

іменем України

05 липня 2021 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харковської області

у складі: головуючого - судді Герцова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рзаєвої І.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання права власності на частину майна в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання права власності на частину майна в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позову зазанчила, що бажає прийняти спадщину у вигляді 1/4 частини житлового будинку після померлої ОСОБА_2 , оскільки інші претенденти на майно відсутні. Зазначила, що з покійною ОСОБА_2 проживала разом з 1990 року, вела з нею спільне господарство.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення покладався на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Перевіривши матеріали справи судом встановлено наступні факти.

Згідно договору купівлі- продажу від 17 квітня 1990 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_2 1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_1 .(а.с.8-9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 жовтня 2005 року спадкоємцем майна гр. ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 3/4 частин жилого будинку в АДРЕСА_1 . (а.с.6-7).

Громадянами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 засвідчено акт, що ОСОБА_1 мешкала разом з ОСОБА_2 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 в період з 1990 року по день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вели спільне господарство, мали спільні права та обов"язки. (а.с.13).

В.о. завідувачем Ізюмською державною нотаріальною конторою Мірошниченко О. надано до суду повідомлення, що після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про прийняття або відмову від спадщини ніхто із спадкоємців не звертався. Спадкова справа не заводилася.

Враховуючи відсутність інших осіб, що мають право на спадщину, суд приходить до висновку, що судове рішення на права, інтереси та обов`язки яких може вплинути, визнання позову не порушує прав інших осіб, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, але з врахуванням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнові права фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення.

Крім цього, як вбачається із інформації, наведеної у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 (Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення), факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Факт про встановлення якого просить позивач, дасть їй підстави для реалізації свого права як спадкоємця.

З 1 січня 2004 року вступив в дію Сімейний кодекс України. Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не знаходяться в шлюбі між собою, майно, яке придбане ними за час сумісного проживання належить їм на праві спільної сумісної масності, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. На це майно розповсюджується положення глави 8 Сімейного кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом отримують право на спадщину чергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом отримує право на спадщину у випадку відсутності спадкоємців передуючої черги. Усунення їх від права на спадкування або відмови від його прийняття.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України до першої черги право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, дружина та батьки. До спадкоємців належать діти чоловіка та дружина

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Для вирішення питання щодо правового режиму такого майна підлягають встановленню: факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці; ведення спільного господарства, побуту; виконання взаємних прав та обов`язків; час придбання і джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); мета придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача з померлим, в тому числі і на момент його смерті, позивач вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки не заявила про відмову від неї.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст.1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК Україниспадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач відноситься до четвертої черги спадкування за законом і є спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання права власності на частину майна в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.М.Герцов