22-ц/804/1439/21
222/2062/19

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 222/2062/19

Номер провадження 22-ц/804/1439/21

30 червня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Биліни Т.І., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації

«Маріупольгаз»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» на рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Подліпенця Є.О., повний текст якого складено 29 березня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (надалі: ПАТ «Маріупольгаз»), третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів.

Позов мотивовано тим, що позивачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2002 року належить жилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 05 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Маріупольгаз» було укладено договір № 6201 про надання послуг з газопостачання, в подальшому підписана заява-приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу. В серпні 2019 року їй стало відомо, що між ПАТ «Маріупольгаз» та ОСОБА_2 було укладено договір № 49/В-70555 від 26 червня 2019 року, згідно якого остання визнала та зобов`язалась погасити частинами заборгованість у сумі 10099,59 грн, що була нарахована відповідачем за актом про порушення від 19 червня 2019 року № 07-6В/19, який було складено представниками оператора газорозподільної системи за адресою проживання позивачки. З огляду на те, що тільки вона є єдиною власницею житлового будинку АДРЕСА_1 та всі особисті рахунки по наданню комунальних послуг відкриті на неї, позивачка вважає, що тільки вона мала повноваження на укладення даного договору з відповідачем. При цьому повноважень на укладення договору та своєї згоди ОСОБА_2 вона не надавала, тому вважає, що цей договір, на підставі вимог ст. 203 ЦК України, підлягає визнанню недійсним.

З урахуванням викладеного, просила визнати недійсним договір № 49/В-70555 від 26 червня 2019 року щодо розстрочення погашення заборгованості в розмірі 9 599,59 грн, укладений між ПАТ «Маріупольгаз» та ОСОБА_2 .

Крім того, 18 грудня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ПАТ «Маріупольгаз» про скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення та визнання недійсним акту-розрахунку неврахованих обсягів природного газу, які ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року були об`єднані в одне провадження з первісним позовом.

В обґрунтування зазначеного позову ОСОБА_1 посилалась на те, що 19 червня 2019 року працівниками ПАТ «Маріупольгаз», у присутності її доньки ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 був складений акт про порушення № 07-6в/19, згідно якого встановлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, а саме те, що лічильний механізм не фіксував витрату газу. В той же день представниками відповідача зроблено демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, про що також був складений акт. За висновками проведеної 24 червня 2019 року встановлено порушення у виді позаштатного режиму роботи лічильника газу, внаслідок чого витрата природного газу лічильником не обліковувалась. Згідно протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Маріупольгаз» від 26 червня 2019 року, комісія вирішила задовольнити частково акт про порушення від 19 червня 2019 року № 07-6В/19 в частині роботи лічильника газу в позаштатному режимі та провести донарахування не облікованих об`ємів природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу за період з 19 грудня 2018 року по 19 червня 2019 року у розмірі 1028,29 куб. м. на суму 10 099,59 грн., які підлягають оплаті ПАТ «Маріупольгаз».

Позивачка вважає, що рішення комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Маріупольгаз», оформлене протоколом розгляду порушення від 26 червня 2019 року підлягає скасуванню, а акт- розрахунок неврахованих обсягів природного газу визнанню недійсним, з огляду на те, що представники відповідача, у порушення вимог закону, склали акт про порушення, здійснили демонтаж лічильника газу без її участі. Крім того, порушення, зафіксоване в акті № 07-6в/19 від 19 червня 2019 року, а саме несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу, протирічить висновкам експертизи, проведеної 24 червня 2019 року. Також представниками оператора газорозподільної системи було невірно проведено розрахунок необлікованого газу, в тому числі невраховані її оплати за користування газом за період з 01 грудня 2018 року по 19 червня 2019 року.

З урахуванням наведеного, просила скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Маріупольгаз», оформлене протоколом розгляду порушення від 26 червня 2019 року, відповідно до якого було проведено нарахування об`єму та вартості не облікованого природного газу, відповідно до п. 8 глави 3 розділом ХІ Кодексу газорозподільних систем, а також визнати недійсним акт- розрахунок неврахованих обсягів природного газу внаслідок виявлених порушень за період з 19 грудня 2018 року по 19 червня 2019 року на суму 10 099,59 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Маріупольгаз», третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення про часткове задоволення акту про порушення та застосування санкції з донарахування вартості необлікованого об`єму природного газу, визнання недійсним акту-розрахунку неврахованих обсягів природного газу внаслідок виявлених порушень та визнання недійсним договору щодо розстрочення погашення заборгованості задоволено частково.

Скасовано рішення комісії ПАТ «Маріупольгаз» з розгляду акту про порушення, оформлене протоколом розгляду порушення від 26 червня 2019 року щодо часткового задоволення акту про порушення № 07-6В/19 від 19 червня 2019 року, відповідно до якого було проведено донарахування об`єму та вартості необлікованого природного газу ОСОБА_1 за період з 19 грудня 2018 року по 19 червня 2019 року на суму 10 099,59 грн.

Визнано недійсним договір № 49/В-70555 від 26 червня 2019 року, укладений між ПАТ «Маріупольгаз» та ОСОБА_2 щодо розстрочки погашення заборгованості в розмірі 9599,59 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір щодо розстрочки погашення заборгованості не відповідає загальним вимогам ЦК України, оскільки був підписаний особою, яка не мала на це повноважень. При цьому в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження волевиявлення ОСОБА_1 , як одноособового власника домоволодіння та споживача послуги з газопостачання, на укладення даного договору та в подальшому його схвалення, а тому спірний договір підлягає визнанню недійсним.

Також суд виходив з того, що оскільки не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачкою несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, внаслідок якого витрата природного газу лічильником не обліковувалась, тому з урахуванням загальноправових засад щодо справедливості, розумності і добросовісності, позов в частині скасування рішення комісії ПАТ «Маріупольгаз» з розгляду акту про порушення, оформленого протоколом розгляду порушення від 26 червня 2019 року, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Також суд першої інстанції зробив висновок про те, що складені газорозподільною організацією акти про порушення та акти-розрахунки безпосередньо не встановлюють для позивачки будь-яких обов`язків, а є лише фіксацією виявленого порушення, а тому позов в частині визнання недійсним акту-розрахунку неврахованих обсягів природного газу внаслідок виявлених порушень задоволенню не підлягає, оскільки чинним законодавством не передбачений такий спосіб захисту порушених прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ПАТ «Маріупольгаз», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про те, що не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачкою несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, оскільки ОСОБА_1 була нарахована до сплати вартість газу, який необліковувася лічильником у зв`язку з виявленням іншого порушення, а саме позаштатного режиму роботи лічильника, що підтверджено висновком експертизи. В розумінні вимог п.3 гл 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, дане порушення вважається вчиненим не з вини споживача. Крім того, місцевим судом безпідставно задоволені позовні вимоги в частині визнання договору про розстрочку погашення заборгованості від 26 червня 2019 року №49/В-7555 недійсним, оскільки на час ухвалення рішення сплинув строк дії даного договору.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

Позивачка та третя особи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Фісінчук С.О. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивачка та третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Згідно заяви представника позивачки адвоката Коваленко К.О. , вона просила справу розглянути без її участі, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Пірго В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2705, на праві власності належить позивачці ОСОБА_1 (а.с 5).

30 вересня 2015 року позивачкою підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), з якої вбачається, що остання ознайомилась з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498 та приєднується до умов вказаного договору (а.с.12).

Відповідно до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕПК від 30 вересня 2015 року № 2498, Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно акту про порушення № 07-6В/19 від 19 червня 2019 року в домоволодінні споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за участю доньки споживача ОСОБА_2 , представниками ПАТ «Маріупольгаз» встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем, зокрема несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, а саме те, що лічильний механізм не фіксував витрату газу (а.с.84).

Відповідно до акту-протоколу № 07-6в/19 від 19 червня 2019 року, складеного до акту про виявленні порушення від 19 червня 2019 року № 07-6В/19, лічильник газу типу Самгаз G4, заводський № НОМЕР_1 з показами 02821 м3, що встановлений за адресою: АДРЕСА_1 , у споживача ОСОБА_1 було демонтовано представниками ПАТ «Маріупольгаз» для проведення його експертизи (а.с 85).

З акту експертизи засобу вимірювальної техніки та пломб № 08/166-19 від 24 червня 2019 року, складеного комісією ПАТ «Маріупольгаз» вбачається, що при проведенні експертизи лічильника газу типу Самгаз G4, заводський № 26277947, встановлено, що заводська пломба, повірочне тавро та лічильний механізм цілі, механічні пошкодження відсутні. Втрати тиску не перевищують 200Па. Герметичний. Похибка лічильника за обсягом витрати газу Q max = -100%, Q max = -100%, Q min = -100%. Висновки комісії: позаштатний режим роботи лічильника газу, внаслідок чого витрата природного газу лічильником не обліковується. Після проведення експертизи лічильник газу спрямований в брак (а.с 12 зворот-13).

Згідно протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Маріупольгаз» від 26 червня 2019 року, комісія вирішила задовольнити частково акт про порушення від 19 червня 2019 року № 07-6В/19 в частині роботи лічильника газу в позаштатному режимі. Відповідно до п. 8 гл. 3 розділу ХІ КГС проведено донарахування не облікованих об`ємів природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу за період з 19 грудня 2018 року по 19 червня 2019 року у розмірі у розмірі 1028,29 куб. м. на суму 10 099,59 грн., які підлягають оплаті ПАТ «Маріупольгаз» (а.с 87).

Відповідно акту-розрахунку о/р №670555, споживачу ОСОБА_1 , визначений неврахований обсяг природного газу за період з 19 грудня 2018 року по 31 травня 2019 року у розмірі 1028,29 куб. м. на суму 10099,59 грн, з урахуванням наявних газових приладів, кількості мешканців та опалювальної площі 87,53 кв.м. (а.с.88).

З договору про розстрочку погашення заборгованості № 49/В-70555 від 26 червня 2019 року, укладеного між ПАТ «Маріупольгаз» та ОСОБА_2 , вбачається, що остання визнала за собою заборгованість з нарахування не облікованих об`ємів природного газу, згідно акту про порушення від 19 червня 2019 року № 07-6В/19 за період з 19 грудня 2018 року по 31 травня 2019 року в сумі 10 099,55 грн. та зобов`язалася сплатити заборгованість протягом 12 місяців з 26 червня 2019 року по 26 червня 2020 року з щомісячною сплатою в розмірі 799,97 грн (а.с 90).

Відповідно до листа ПАТ «Маріупольгаз» № 08-1167 від 02 серпня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у розірванні договору № 49/В-70555 від 26 червня 2019 року щодо розстрочки погашення заборгованості у сумі 10099,55 грн., оскільки даний договір було укладено з ОСОБА_2 , а згідно діючого законодавства України ініціатором розірвання договору може виступати тільки одна із сторін, яка його підписала, у даному випадку ОСОБА_2 (а.с 11).

З довіреності від 04 лютого 2019 року, посвідченої секретарем Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області Твердохліб Г.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 6, вбачається, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 оформити землевпорядну документацію на земельну ділянку, надану у власність, отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку у відділі Держземагенства у Нікольському районі, виконати реєстрацію права власності на земельну ділянку та отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права у реєстраційній службі Нікольського районного управління юстиції. Для чого надала їй право: подавати від її імені заяви, у тому числі позовні, отримувати необхідні довідки, документи, розписуватися за неї, вести від її імені справи у всіх державних установах, громадських, приватних організаціях, та виконувати всі інші дії, що пов`язані з виконанням даної довіреності в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України (а.с 10).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін (пункти 2 частини другої статті 175 ЦПК України).

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Системний аналіз цих норм ЦПК України свідчить про те, що саме на позивача покладено обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі.

При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача ( частина перша статті 51 ЦПК України).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Предметом спору у справі, що переглядається, є договір про розстрочку погашення заборгованості № 49/В-70555 від 26 червня 2019 року, укладений між ПАТ «Маріупольгаз» та ОСОБА_2 .

Відповідачем у справі виступає одна сторона оспорюваного договору - ПАТ «Маріупольгаз».

Клопотань про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 позивачка не заявляла.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року визначено, зокрема, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

Отже правові наслідки вчинення недійсного правочину насамперед стосуються прав та інтересів осіб, які є сторонами за таким договором.

Таким чином, під час вирішення спорів щодо встановлення недійсності правочину судам необхідно перевірити склад учасників процесу та з`ясувати коло осіб, на яке поширюються наслідки недійсності укладеного правочину.

У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Пред`являючи позовні вимоги про визнання недійсним договору про розстрочку погашення заборгованості № 49/В-70555 від 26 червня 2019 року, позивачка відповідачем зазначила лише одну сторону даного правочину, клопотання про залучення у справі іншої сторони не заявляла, що свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи та є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Залучення ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи не може бути взято до уваги, оскільки процесуальний статус відповідача та третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різним.

Оскільки ОСОБА_1 не заявила клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача усі сторони спірного договору то оскаржуване рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, є помилковим.

Таким чином, у порушення вимог статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному розгляду справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджаючи про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, зокрема, в частині роз`яснення позивачці її право на залучення у справі співвідповідача. Судом не вжито заходів із визначення кола осіб, які беруть участь у справі, та права яких можуть бути порушені у результаті розгляду справи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова в задоволенні позовних вимог у зв`язку із вказаних вище підстав не позбавляє позивачку права на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду із відповідним позовом до належних відповідачів, тому її право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки вирішення даного спору без залучення до участі у справі всіх належних сторін є передчасним, враховуючи, що під час вирішення спорів щодо визнання правочинів недійсними судам необхідно з`ясовувати коло осіб, на яке поширюються наслідки недійсності правочинів, що не було зроблено судом першої інстанції, оскаржуване рішення не може вважатися законним і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2021 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» про захист прав споживачів.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року.

Суддя: