Справа № 2-649/09
УХВАЛА

Іменем України

06 липня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Герасименко М.М.,

за участю секретаря Бурак Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Бородянка заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, мотивуючи її тим, що 10 липня 2009 року Бородянським районним судом Київської області було ухвалено рішення у справі № 2-649/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики і відшкодування моральної шкоди. Після ухвалення вказаного рішення вона ( ОСОБА_1 ) отримала виконавчий лист та надала на виконання до Відділу державної виконавчої служби смт Бородянка Київської області. У квітні 2021 року вона (заявник) звернулася до Бородянського РВ ДВС з приводу примусового виконання по виконавчому листу, однак з`ясувалося, що 31 липня 2013 року державним виконавцем Кудрановським Ю.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна, згідно чого виконавчий лист з постановою про повернення виконавчого документа направлено на адресу стягувача. Зазначила, що ні виконавчий документ, ні постанову вона ( ОСОБА_1 ) не отримувала і не знала про те, що виконавче провадження закрито. Вважала, що виконавчий документ втрачено з вини Бородянського РВ ДВС, тому просила замість втраченого оригіналу видати дублікат виконавчого листа за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10 липня 2009 року у справі № 2-649/09 та поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду заяви повідомлені.

У відповідності до ч. 3 ст. 433, п. 17.4 Розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду даної заяви.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10 липня 2009 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики і відшкодування моральної шкоди задоволено частково (а.с. 7).

31 грудня 2011 року заявник зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9).

З листа Бородянського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) № 10731/18.3-39 від 06 травня 2021 року вбачається, що відповідно до даних ВП-спецрозділ встановлено, що за період з 07 серпня 2009 року по 31 липня 2013 року у відділі перебувало ВП 14212147 з виконання виконавчого листа № 2-649/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 25735 грн. 31 липня 2013 року державним виконавцем ( ОСОБА_7 ) було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Враховуючи наведене, виконавчий лист про стягнення заборгованості з постановою про повернення виконавчого документа, направлено на адресу стягувача. Матеріали виконавчого провадження передані до архіву та знищені згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07 червня 2017 року № 1829/5 розділ ХІ п. 2 «Знищення справ та виконавчих проваджень», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки. Виконавчий документ до відділу не повертався та на виконанні не перебуває (а.с.8).

У заяві ОСОБА_1 посилається на те, що вказані виконавчий документ з постановою про повернення виконавчого документу стягувачу вона не отримувала і не знала про те, що виконавче провадження закрито. Посилаючись на вказані обставини та те, що виконавчий документ втрачено з вини Бородянського РВ ДВС, просила видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-649/09 та поновити строк для його пред`явлення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Положення вказаної процесуальної норми не містять безумовного обов`язку суду видати дублікат виконавчого документу, і передбачена можливість видачі такого дублікату (право суду) пов`язується із належним з`ясуванням обставин втрати оригіналу виконавчого листа та додержання строку, встановленого для пред`явлення.

Частиною першою статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Згідно висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не створює перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, та підтверджені належними доказами.

Таким чином, закон пов`язує видачу дубліката виконавчого листа не тільки із його втратою, а в тому числі із дотриманням строку подання відповідної заяви про видачу дубліката.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №523/3338/18.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, у редакції, яка діяла на час видачі виконавчого листа, передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Як вбачається з листа Бородянського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) № 10731/18.3-39 від 06 травня 2021 року, виконавчий лист у справі № 2-649/09, який з 07 серпня 2009 року перебував на виконанні у відповідному відділі державної виконавчої служби, 31 липня 2013 року повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), про що державним виконавцем Кудрановським Ю.В. прийнято постанову.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, у редакції, яка діяла на час повернення виконавчого листа стягувачу, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Кудрановського Ю.В. від 31 липня 2013 року виконавчий документ у справі № 2-649/09 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, у редакції, яка діяла на час повернення виконавчого листа стягувачу, передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Оскільки виконавчий лист у справі № 2-649/09 був повернутий стягувачу на підставі постанови державного виконавця від 31 липня 2013 року, то ОСОБА_1 мала право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, який діяв станом на час повернення виконавчого листа стягувачу, тобто до 31 липня 2014 року.

З даною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду лише 10 червня 2021 року, обґрунтовуючи це тим, що про повернення виконавчого листа у вказаній справі їй стало відомо лише у квітні 2021 року.

Отже, з наведених обставин справи вбачається, що заявниця, пред`явивши у 2009 році виконавчий лист у справі № 2-649/09 до примусового виконання, до квітня 2021 року не виявляла зацікавленості щодо ходу виконавчого провадження.

Посилання заявниці як на підставу для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання на те, що постанова державного виконавця від 31 липня 2013 року про повернення виконавчого документа стягувачеві на її адресу не надходила, що про втрату виконавчого документа заявниця дізнався лише з листа Бородянського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) від 06 травня 2021 року, суд вважає безпідставними, оскільки стягувач повинен був цікавитися ходом виконавчого провадження. З моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання минуло більше 11 років, а з моменту повернення вказаного виконавчого листа стягувачу минуло більше 7 років, проте до квітня 2021 року заявниця не цікавилася ходом виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 111 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV та згідно ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року стягувач як сторона виконавчого провадження наділений широким колом повноважень щодо контролю за діями виконавця, в тому числі має право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

З матеріалів справи вбачається, що стягувачем не використано свого права, передбаченого вимогами Закону, як сторони виконавчого провадження, в тому числі на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Отже, ОСОБА_1 не надала доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію нею своїх процесуальних прав, зокрема вчинення нею усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення у справі № 2-649/09.

ОСОБА_1 пропустила строк пред`явлення виконавчого листа до виконання та не надала доказів поважності причин пропуску такого строку, які б перешкодили їй дізнатися про повернення виконавчого документу та пред`явити виконавчий лист до виконання у встановлений законом строк.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

При цьому слід зазначити, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Однак, вказані норми, а також позиція Європейського суду з прав людини щодо принципу обов`язковості судових рішень не скасовують обов`язку стягувача демонструвати заінтересованість в усіх питаннях, які стосуються заходів відновлення його порушеного права, зокрема і періодичного прояву інтересу щодо руху виконавчого провадження, як шляхом діалогу, зокрема і письмового, з відповідними органами виконавчої служби, так і за допомогою засобів дистанційного доступу до інформації про хід виконавчого провадження.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово порушував питання про те, що суд не може безпідставно поновлювати процесуальні строки.

Так в рішенні ЄСПЛ «Пономарьов проти України» Суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що факт втрати оригіналу виконавчого листа знайшов своє підтвердження, в той же час підстави для видачі дубліката виконавчого листа відсутні у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 пропустила строк пред`явлення виконавчого листа до виконання та не надала доказів поважності причин пропуску такого строку, які б перешкодили заявнику дізнатися про повернення виконавчого документу та пред`явити виконавчий лист до виконання у встановлений законом строк.

Оскільки відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа у цій справі, тому і відсутні підстави для видачі дублікату виконавчого листа.

За таких обставин, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 433, п.17.4 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання - відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СуддяМ. Герасименко