ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Чернівці

справа № 722/656/20

провадження22-ц 822/701/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Герман Я.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2021 року в цивільний справі за позовом першого заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Сокирянської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати та безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Перший заступник керівника Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Сокирянської міської ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати та безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

В обґрунтування позову посилався на те, що Кельменецькою місцевою прокуратурою під час вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних відносин опрацьовано лист Сокирянської міської ради №03/10-543 від 21.02.2020 року щодо порушення ОСОБА_1 вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, за кадастровим номером :01:003:0691, загальною площею 0,0256 га.

В ході опрацювання встановлено, що 29.10.2010 року між Сокирянською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 строком на 49 років.

01.04.2016 року між Сокирянською міською радою та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 29.10.2010 року, якою визначено орендну плату в розмірі 7% від нормативної грошової оцінки землі. Періодичність орендної плати мала здійснюватись щомісячно у розмірі 1/12 від частини річної орендної плати, але не пізніше 30 числа наступного за звітним місяця.

14.02.2017 року ОСОБА_2 відчужив своєму сину ОСОБА_1 нежитлову будівлю, яка знаходиться на орендованій земельній ділянці на підставі договору дарування серії ПВО №563113 від 14.02.2017 року.

Прокурор вважав, що відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України та ст.7 Закону України «Про оренду землі» в договірних відносинах щодо користування земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0691, розташованій по АДРЕСА_1 з 14.02.2017 року відбулась заміна сторони в договорі оренди земельної ділянки, а саме з орендаря ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 зобов`язаний був на підставі договору оренди землі від 29.10.2010 року, із врахуванням додаткової угоди, починаючи з 14.07.2017 року сплачувати орендну плату в розмірі 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з періодичністю внесення платежів щомісячно в розмірі 1/12 частини річної орендної плати, але не пізніше 30 числа наступного за звітним.

Однак, не дивлячись на вимоги чинного законодавства та договору оренди землі, з часу набуття права власності на нежитлову будівлю, за адресою: АДРЕСА_1 , а також з моменту вступу в договірні відносини з використання земельної ділянки за вказаною вище адресою, ОСОБА_1 не сплачено орендної плати за жоден місяць, внаслідок чого виникла заборгованість, із врахуванням трьохрічного строку позовної давності, в розмірі 12913,83 грн. за період з 01.05.2017 року по 15.06.2018 року.

11.06.2018 року між Сокирянською міською радою та ОСОБА_2 було укладено угоду про розірвання договору оренди №66 від 15.12.2010 року, в результаті чого 15.06.2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення вказаного договору оренди землі.

Таким чином, з 15.06.2018 року по даний час ОСОБА_1 використовує земельну ділянку, за кадастровим номером :01:003:0691 для обслуговування нежитлової будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів на землю.

ОСОБА_1 жодних дій для встановлення законного землекористування не здійснив та проігнорував неодноразові повідомлення Сокирянської міської ради про необхідність прибуття до органу місцевого самоврядування для укладення відповідного договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 з моменту внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення договору оренди землі від 29.10.2010 року до теперішнього часу не оформив правовстановлюючі документи на земельну ділянку загальною площею 0,0256 га, кадастровий номер :01:003:0691, яка знаходиться під нежитловою будівлею, у зв`язку з чим місцевий бюджет Сокирянської міської ради упродовж 3 років не отримав значних коштів у вигляді орендної плати за використання даної земельної ділянки, внаслідок чого заподіюється значна шкода охоронюваним законом інтересам.

Цим самим, ОСОБА_1 зберіг у себе майно (кошти), у вигляді орендної плати за користування вищевказаною земельною ділянкою, за період з 16.06.2018 року по 31.12.2018 року в сумі 7812,48 грн.; за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року в сумі 14597,76 грн.; та за період з 01.01.2020 року по 01.05.2020 року в сумі 4865,92 грн., які підлягають стягненню з нього на користь позивача.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Сокирянської міської ради заборгованість з орендної плати в розмірі 12913,83 грн. та безпідставно збережені кошти в сумі 27276,16 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Сокирянської міської ради заборгованість з орендної плати в розмірі 12913 (дванадцять тисяч дев?ятсот тринадцять) грн. 83 коп. та безпідставно збережені кошти в розмірі 27276 (двадцять сім тисяч двісті сімдесят шість) грн. 16 коп., а всього 40189 (сорок тисяч сто вісімдесят дев?ять) грн. 99 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Чернівецької області, судовий збір в розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Здійснити новий розподіл судових витрат та стягнути з позивача 5000 грн., судових витрат які поніс відповідач у ході розгляду даної справи в суді першої інстанції на правничу допомогу.

Здійснити розподіл судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та стягнути із позивача сплачений судовий збір до суду апеляційної інстанції у розмірі 6306 грн.63 коп., комісії при сплаті судового збору.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт зазначає, що судове рішення не є законним та необґрунтованим.

Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та зроблені без повного і всебічного з`ясування обставин, які мають значення для справи та без належної оцінки доказів у справі.

Вважає, що суд першої інстанції дану справу розглянув з порушенням вимог п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України, так як позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості з орендної плати за договором саме у розмірі 12913 грн.83 коп., та безпідставно збережених коштів у розмірі 27276 грн.99 коп., а суд в силу ч.1 ст.13 ч.7 ст.81 ЦПК України не може збирати докази що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасників справи їхніх процесуальних обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Виконувач обов`язків керівника Дністровської окружної прокуратури Руснак П.А. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Сокирянська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення а рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2021 року без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, шо 29.10.2010 року між Сокирянською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, згідно якого орендар передав на підставі рішення 39 сесії Сокирянської міської ради від 19.02.2010 року №19/39-10 в строкове платне користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0256 га., кадастровий номер :01:003:0691, для іншої комерційної діяльності, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 строком на 49 років.

Сторони визначили, що орендна плата за користування об`єктом оренди вноситься орендарем у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки землі. Орендна палата вноситься у строк до 15 числа кожного місяця наступного за звітним.

03.03.2016 року Рішенням Сокирянської міської ради №83/04-16 затверджено Положення про оренду земельних ділянок у Сокирянській міській об`єднаній територіальній громаді та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки, яким визначено річний розмір орендної плати за земельні ділянки комерційного призначення площею від 101 м кв. до 400 м кв. 7% від нормативної грошової оцінки.

01.04.2016 року між Сокирянською міською радою та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 29.10.2010 року, якою визначено орендну плату за землю в розмірі 7% від нормативної грошової оцінки землі. Періодичність орендної плати мала здійснюватись щомісячно у розмірі 1/12 від частини річної орендної плати, але не пізніше 30 числа наступного за звітним місяця.

Як вбачається з витягу інформації про об`єкт нерухомого мана 14.02.2017 року ОСОБА_2 відчужив своєму сину ОСОБА_1 нежитлову будівлю, яка знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :01:003:0691, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування серії ПВО №563113 від 14.02.2017 року.

31.05.2018 року Сокирянською міською радою прийнято рішення №511/41-18 про припинення договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :01:003:0691, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 між міською радою та ОСОБА_2

11.06.2018 року між Сокирянською міською радою та ОСОБА_2 укладено угоду про розірвання договору оренди землі, укладеного 29.10.2010 року за взаємною згодою, яка 15.06.2018 року зареєстрована державним реєстратором.

Того ж дня, 15.06.2018 року між сторонами був підписаний акт прийому передачі вказаної ділянки.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає.

Колегія суддів оцінюючи доводи апелянта щодо відсутності повноважень у прокурора на пред`явлення даного позову вважає необхідним вказати наступне.

Відповідно до п.3 ч.1ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3ст.23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити на момент відкриття провадження у справі доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Наявність підстав для представництва має бути обгрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обгрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Прокурор, звернувшись із зазначеним позовом в інтересах Сокирянської міської ради на виконання частини другої статті 45 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у позовній заяві навів обгрунтування неналежного здійснення Сокирянською міською радою, як власника та розпорядника земельної ділянки та несплати коштів до бюджету територіальної громади за користування нею, тобто навів підстави для представництва інтересів держави та територіальної громади м.Сокиряни, а також обгрунтував, у чому, на його погляд, полягає порушення цих інтересів (тобто навів підстави позову).

Ураховуючи наведене, доводи апелянта про відсутність у прокурора підстав для звернення до суду з позовом в інтересах зазначеного органу місцевого самоврядування, є помилковими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керуючись положеннями ст.120 ЗК, ст.377 ЦК України виходив з того, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене.

Особа, яка набула права власності на нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про оренду землі» також визначено, що до нового власника орендованої земельної ділянки переходять права та обов`язки орендодавця за договором оренди цієї земельної ділянки.

Чинне законодавство передбачає, що у договорі оренди землі може бути замінено як орендаря, так і орендодавця, і таке законодавче регулювання спрямоване на збереження попередніх існуючих орендних відносин при переході права власності на земельну ділянку чи реорганізації орендаря.

При відчуженні орендованої земельної ділянки попередній власник вибуває із орендних відносин, а новий власник має право і водночас зобов`язаний стати орендодавцем за договором оренди. При цьому законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.

Отже, відповідно до чинного законодавства орендодавцем та стороною договору оренди стає новий власник земельної ділянки і новий власник набуває статусу орендодавця разом із належними орендодавцю за договором правами і обов`язками.

За замістом статті 148-1 ЗК України, момент переходу прав та обов`язків попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди чітко визначений та пов`язаний із моментом переходу права власності на земельну ділянку.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що з моменту укладення договору дарування нежитлової будівлі, яка знаходиться на орендованій земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0691 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14.02.2017 року, останній набув статусу сторони договору оренди вказаної земельної ділянки на тих самих умовах що і ОСОБА_2 .

Доводи апелянта щодо необгрунтованого стягнення з відповідача орендної плати та коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів є безпідставними. Судом встановлено, що з 14.02.2017 року відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний був сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі та на умовах, визначених договором. ОСОБА_1 , набувши статусу орендаря за договором оренди земельної ділянки з 14.02.2017 року, орендну плату у розмірі та порядку визначеному в договорі не сплачував, у зв`язку з чим позивачем правомірно нараховано йому заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 12913,83 грн.

При цьому, оскільки договором оренди землі передбачено окремі самостійні зобов`язання орендаря зі сплати орендної плати щомісяця, відповідно позовна давність за вимогами до нього повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати кожного платежу.

Суд першої інстанції, дослідивши надані докази по справі, зокрема розрахунок, встановив, що заборгованість зі сплати орендної плати нарахована відповідачу не з березня 2017 року а з травня 2017 року, тобто із врахуванням трирічного строку позовної давності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 зберіг у себе майно (кошти) у вигляді орендної плати за користування вищевказаною земельною ділянкою, за період з 16.06.2018 року по 31.12.2018 року в сумі 7812,48 грн.; за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року в сумі 14597,76 грн.; та за період з 01.01.2020 року по 01.05.2020 року в сумі 4865,92 грн., зазначені безпідставно збережені кошти в сумі 27276,16грн. підлягають стягненню з нього на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження з рішенням суду та розрахунками наданими позивачем, однак їх не спростовують належними та допустимими доказами, як і не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення 2 липня 2021 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк