Справа № 324/1487/20
Провадження № 2/324/193/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пологи у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим через представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Щасливого О.Р. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог адвокат Щасливий О.Р. зазначив, що 02 травня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2020 року у справі №324/2037/19 шлюб, укладений між сторонами, розірвано. Під час шлюбу сторонами було придбано за спільні кошти квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, укладеним 26 червня 2001 року на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» та зареєстрованим у Пологівському малому підприємстві «Імпульс» 02 липня 2001 року за №5650 в реєстрові книзі №31. Стороною у відповідному договорі купівлі-продажу був ОСОБА_3 , а отже й право власності зареєстровано відповідно до діючого на той час законодавства за ним. Зазначене також підтверджується повідомленням ТОВ «КП Імпульс» б/н від 08 січня 2020 року про належність об`єкта нерухомого майна. Згідно звіту з незалежної оцінки суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість об`єкту житлової нерухомості - квартири за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 03 листопада 2020 року складає 140566,00 грн. З огляду на викладене, позивач просить суд: 1) визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; 2) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,1 кв.м; 3) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,1 кв.м; 4) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 всі документально підтверджені судові витрати.

У дане судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Щасливий О.Р. не з`явилися. У той же час, представник позивачки адвокат Щасливий О.Р. надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що у зв`язку із визнанням відповідачем позову просить справу розглянути за відсутності позивачки та її представника, на задоволенні позову вони наполягають, судові витрати просять не стягувати з відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 також у судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя визнав у повному обсязі та просив позов задовольнити, а справу просив розглянути без його участі та без технічної фіксації судового процесу.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, з таких підстав.

Так, згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1 і ч.2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

Частинами 1 і 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблені поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановленням їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз.1 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. 23 і п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Також суд враховує правові позиції ВС та ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВС та ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У судовому засіданні судом встановлено, що сторони з 02 травня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 02 травня 1998 року.

Даний шлюб було розірвано на підставі рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2020 року у справі №324/2037/19, копія якого долучена до матеріалів справи.

Сторони визнають і не оспорюють, що під час шлюбу 26 червня 2001 року вони придбали нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 34,1 кв.м, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26 червня 2001 року, копією технічного паспорта на вказану квартиру та копією повідомлення ТОВ «КП Імпульс» про належність об`єкта нерухомого майна від 08 січня 2020 року.

Сторони також визнають і не оспорюють, що вказана квартира є їх спільною сумісною власністю подружжя та не заперечують з приводу поділу її на дві рівні частини - по 1/2 частині кожному, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, поділу майна подружжя і визнання за позивачем та відповідачем права приватної власності на нерухоме майно на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кожному.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133,141, 200, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.60, 69-71 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , поданий через представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_4 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_4 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,1 кв.м.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_3 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,1 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Каретник Ю. М.