печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В., перевіривши матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач-1, ОСОБА_1 ), фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач-2, ОСОБА_2 ) звернулись до Печерського районного суду м. Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач-1, ОСОБА_3 ), Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі - відповідач-2, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України) про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг.

Перевіривши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суддею встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Як визначено у ч. 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Згідно із ст. 2 Господарського Кодексу України (далі - ГК України), учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Як визначено у пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ заКодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог та характеру спірних правовідносин.

Вищезазначена правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 16.10.2018 року у справі № 910/18195/17.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/9802/20 від 10.07.2020 року відмовлено у відкритті провадження за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг, у зв`язку з тим, що свідоцтво України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » видане на ОСОБА_3 як на фізичну особу.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», заявник - особа, яка подала заявку чи набула прав заявника в іншому встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 5 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», право на одержання свідоцтва у порядку, встановленому цим Законом, має будь-яка особа, об`єднання осіб або їх правонаступники.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 493 Цивільного кодексу України, суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи. Право інтелектуальної власності на певну торговельну марку може належати одночасно кільком фізичним та (або) юридичним особам.

Отже, фізична особа-підприємець (далі - ФОП) зареєструвати на своє ім`я торговельну марку та в подальшому її використовувати в своїй господарській діяльності може виключно як фізична особа. Це обумовлено тим, що статус фізичної особи як ОСОБА_4 не відображається ні в документах, поданих для реєстрації торговельної марки, ні в свідоцтві на знак для товарів і послуг.

Аналізуючи викладене, враховуючи суб`єктний склад сторін, а також характер спірних правовідносин, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то у відкритті провадження слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», ч. ч. 1, 2 ст. 493 Цивільного кодексу України, ст. 2 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4, 20 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складений 23.03.2021 року.

Суддя І.В. Григоренко