Справа № 553/313/21
Провадження № 2/545/611/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2021 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді: Стрюк Л.І.

при секретарі: Розсохи Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення грошових коштів.

Представник відповідача у судовому засіданні заявила клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що фактично сторонами спірних правовідносин є суб`єкти господарювання, тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення клопотання щодо закриття провадження у справі з таких підстав.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За вимогами частини першої ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до частини першої статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно зі статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною першою статті 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58цього Кодексу.

За частиною першою статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Згідно до ч.1 ст. 2 та ч.2ст.4 ГПК України ознаками господарського спору, який належить до юрисдикції господарського суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, а також спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Згідно до п.1 ч.1 ст.20 ГПК України,господарські суди розглядають справи у спорах,що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності(крім справ,передбачених частиною другою цієї статті),та інші справи у визначених законом випадках,зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 «Орендодавець» та ОСОБА_1 «Орендар» укладено договір оренди нежитлового приміщення №1 від 25.08.2020 року.

Згідно з п.1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві, а Орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування (оренду) нежитлове приміщення, визначене у Договорі, за плату на обумовлений строк для здійснення власної підприємницької діяльності.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що приміщення передається для використання його у підприємницькій діяльності Орендаря.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як підприємець з 27.10.2020 року і цей статус на даний час не змінений, що підтверджується відомостями, які містяться на веб-сайті ЄДРЮОФОП.

Враховуючи, що позивач та відповідач зареєстровані у встановленому законом порядку як суб`єкти господарювання (ФОП), тобто, хоч позивачем зазанчена ОСОБА_1 як фізична особа, проте фактично спір виник з приводу її прав і обов`язків щодо нежитлового приміщення, які витікають із договору оренди, укладеного з відповідачем ФОП ОСОБА_3 та які пов`язані із здійсненням господарської діяльності у спірному нежитловому приміщенні. Отже, проаналізувавши предмет, характер спору та фактичний суб`єктний склад сторін, суд приходить до висновку про те, що спір у цій справі є господарським і віднесений у відповідності до п.1ч.1ст.20 ГПК України до юрисдикції господарського суду.

Доказів того, що об`єкт нерухомого майна не використовується у підприємницькій діяльності, суду не надано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю з роз`ясненням позивачу, згідно з положеннями ч. 1 ст. 256 ЦПК України, що розгляд даної справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення грошових коштів закрити.

Роз`яснити сторонам наслідки статті 256 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 02.07.2021 року.

Суддя: Л. І. Стрюк