ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/1693/17
Провадження № 22-ц/4820/136/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М. секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №688/1693/17 за апеляційною скаргою Колективного спеціалізованого будівельно-монтажного підприємства на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2020 року, у складі судді Козачук С.В., у справі за позовом Колективного спеціалізованого будівельно-монтажного підприємства до Шепетівської міської ради Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Шепетівського міського нотаріального округу Петровська Людмила Олексіївна, приватний нотаріус Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко Алевтина Миколаївна про визнання недійсними рішень, договорів та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року позивач Колективне спеціалізоване будівельно-монтажне підприємство звернулось до суду з позовом, в якому зазначило, що Колективне спеціалізоване будівельно-монтажне підприємство (надалі КСБМП) користується земельною ділянкою площею 2,53 га по АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ХМ від 29.07.1993 року.

Відповідач ОСОБА_3 придбав 22.12.2003 року на біржових торгах нежитлову будівлю душової площею 107,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала позивачу. При цьому, площа земельної ділянки, яка має перейти до ОСОБА_3 , не встановлювалась. 04.02.2011 року між ОСОБА_3 та КСБМП укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі пилорами, площею 2177,2 кв.м., по АДРЕСА_1 .

15.02.2011 року ОСОБА_3 звернувся до Шепетівської міської ради із заявою (клопотанням) про вибір місця розташування земельної ділянки та просив погодити розташування земельної ділянки для комерційного використання за адресою АДРЕСА_1 , площею 3000 кв.м. Рішенням Шепетівської міської ради від 24.02.2011 № 17 припинено право користування земельною ділянкою КСБМП площею 3000 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі ст. 141 Земельного кодексу України. Рішенням Шепетівської міської ради від 24.02.2011 року № 19, до якого вносилися зміни рішенням від 29.12.2011 року № 20 та від 20.11.2013 року № 11, ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , для обслуговування будівлі душової, придбаної за вказаним вище договором від 22.12.2003 року.

На замовлення ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, який було затверджено рішенням Шепетівської міської ради від 18 грудня 2014 року №22, і передано ОСОБА_3 земельну ділянку по АДРЕСА_1 :01:005:0808) площею 1600 кв.м. на умовах оренди з призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі строком на 3 роки. 16.01.2015 року було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Тобто, вказаним рішенням одночасно з переданням ОСОБА_3 у користування земельної ділянки відбулося затвердження проекту землеустрою щодо її відведення. Оскільки земельна ділянка, для відведення якої ОСОБА_3 розробляв проект землеустрою, знаходиться в середині земельної ділянки, яка належить позивачу на праві постійного користування, то межі такої ділянки ОСОБА_3 повинен був погоджувати з позивачем. Натомість, проект землеустрою був розроблений без погодження меж з позивачем.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням Шепетівської міської ради від 18 грудня 2014 року № 22 порушено норми чинного законодавства щодо припинення права постійного користування шляхом вилучення земельної ділянки з постійного користування позивача; земельна ділянка площею 1600 кв.м. відведена ОСОБА_3 за рахунок землі, яка перебувала в постійному користуванні позивача; правовстановлюючий документ позивача на право постійного користування земельною ділянкою переоформлено не було, зміни в площу земельної ділянки позивача внесено не було. Тому, позивач є постійним користувачем земельної ділянки, яка зазначеним рішенням ради передана в користування ОСОБА_3 .

Крім того, ініціювати процедуру вилучення земельної ділянки могла тільки юридична особа, а за матеріалами справи заява (клопотання) від 11.02.2011 року про вилучення земельної ділянки подана фізичною особою ОСОБА_3 , до клопотання не долучено обґрунтування необхідності вилучення земельної ділянки та нотаріально засвідченої письмової згоди землекористувача (КСБМП) на вилучення частини земельної ділянки із зазначенням розмірів передбаченої для вилучення земельної ділянки та умовами її вилучення.

Рішенням Шепетівської міської ради від 08.10.2015 року міська рада вирішила продати ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1600 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на затверджених у п.3 цього рішення умовах. На виконання вказаного рішення 15.10.2015 року між Шепетівською міською радою та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О. Договір купівлі-продажу на момент його укладання не відповідав вимогам земельного законодавства, оскільки земельна ділянка була придбана без застосування конкурентних засад та не зазначено причини такого продажу. Крім того, у зазначеному договорі купівлі-продажу земельної ділянки в порушення ст. 132 ЗК України не зазначена інформація про правовий режим земельної ділянки та склад угідь, а також відсутня інформація про документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку у міської ради для її продажу.

В подальшому 25.12.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М., зареєстровано в реєстрі за № 2009.

Після уточнення позовних вимог позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Шепетівської міської ради від 18.12.2014 року №22 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та розгляд технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно зі ст. 124 Земельного кодексу України (оренда)»; визнати незаконним та скасувати рішення Шепетівської міської ради від 08.10.2015 року «Про продаж земельної ділянки ОСОБА_3 »; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.10.2015 року, укладений між Шепетівською міською радою та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 2271; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зареєстрований в реєстрі за № 2009; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0808(т.3 а.с.23-39).

Процесуальні дії суду першої інстанції та короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2017 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог приватних нотаріусів Шепетівського міського нотаріального округу Петровську Л.О. та ОСОБА_5 .

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 листопада 2017 року накладено арешт на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,16 га, кадастровий номер :01:005:0808, яка належить ОСОБА_4 .

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2020 року в задоволенні позову Колективного спеціалізованого будівельно-монтажного підприємства відмовлено. Скасовано арешт на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,16 га, кадастровий номер :01:005:0808, яка належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 листопада 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на нерухоме майно, що належало Колективному спеціалізованому будівельно-монтажному підприємству, на законних підставах перейшло до ОСОБА_3 , а тому і земельна ділянка, на якій розміщені об`єкти нерухомості, у відповідному розмірі та межах перейшла у користування останнього на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України. Вказані обставини встановлені рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.11.2016 року у справі №688/1909/16-ц, яке набрало законної сили 17.01.2017 року, а тому не повинні доказуватися при розгляді даної справи в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Шепетівська міська рада, приймаючи оскаржувані рішення №22 від 18.12.2014 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та розгляд технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно із ст. 124 ЗК України (оренда)» та № 18 від 08.10.2015 року «Про продаж земельної ділянки ОСОБА_3 », та укладаючи оспорюваний договір купівлі - продажу земельної ділянки від 15.10.2015 року із ОСОБА_3 , діяла в межах та у спосіб, що визначений Земельним Кодексом України з дотриманням встановленої процедури; доказів того, що при прийнятті Шепетівською міською радою оспорюваних рішень та укладенні договору купівлі - продажу були порушені права позивача надано не було, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних рішень міської ради та визнання недійсним зазначеного договору купівлі - продажу. Враховуючи викладене, відсутні й підстави для визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, що укладений 25.12.2015 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Колективне спеціалізоване будівельно-монтажне підприємство просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга Колективного спеціалізованого будівельно-монтажного підприємства мотивована тим, що земельна ділянка перебувала у постійному користуванні позивача, Шепетівська міська рада повинна була забезпечити процедуру вилучення земельної ділянки, в порядку передбаченому ст. 151 ЗК України. За вимогами даної статті ініціювати процедуру вилучення земельної ділянки могла тільки юридична особа, а за матеріалами справи заява (клопотання) від 11.02.2011 року про вилучення земельної ділянки подана фізичною особою ОСОБА_3 . Також, зазначає, що оскаржуваним рішенням було порушено вимоги законодавства щодо припинення права постійного користування шляхом вилучення земельної ділянки з постійного користування позивача; земельна ділянка площею 1600 кв.м. відведена ОСОБА_3 за рахунок землі, яка перебувала в постійному користуванні позивача; правовстановлюючий документи позивача на право постійного користування земельною ділянкою переоформлено не було, зміни в площу земельної ділянки позивача внесено не було. Тому позивач є постійним користувачем земельної ділянки, яка рішенням ради № 22 передана в користування ОСОБА_3 . Вказує, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15 жовтня 2015 року, укладений між Шепетівською міською радою та ОСОБА_3 свідчить про те, що ділянка була придбана без застосування конкурентних засад, а також вказаний договір не відповідає вимогам ст. 132 ЗК України, оскільки в ньому відсутня інформація про правовий режим земельної ділянки та склад угідь, а також відсутня інформація про документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку у ради для її продажу. Крім того, судова справа № 688/1909/16-ц витребувана з порушенням норм ЦПК України, а тому не може бути належним, достовірним, достатнім та допустимим доказом під час винесення судом оскаржуваного рішення.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15 грудня 2020 року справу призначено до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Представник апелянта Колективного спеціалізованого будівельно-монтажного підприємства Демченко М.М. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 , заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначила, що припинення права користування земельною ділянкою відбувалося на підставі ст.ст. 141, 142 Земельного кодексу України, на підставі добровільної відмови від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки- Шепетівська міська рада на підставі заяви директора КСБМП прийняв відповідне рішення про припинення права користування від 24.02.2011 року за №17. Тому межі земельної ділянки погоджувались ОСОБА_3 виключно з власником Шепетівською міською радою. За загальним правилом, закріпленим у ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. З огляду на вказане, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися, представник Шепетівської міської ради Хмельницької області Григорчук Г.П. та приватний нотаріус Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М. подали заяви про слухання справи без їхньої участі.

Мотивувальна частина

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ХМ від 29 липня 1993 року у позивача КСБМП на праві постійного користування перебувала земельна ділянка площею 2,53 га по АДРЕСА_1 .

22 грудня 2003 року відповідач ОСОБА_3 на біржових торгах придбав нежитлову будівлю душової, загальною площею 107,1 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належала КСБМП, що підтверджується свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні від 24 грудня 2003 року.

04 лютого 2011 року відповідач ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбав у КСБМП нежитлову будівлю пилорами площею 2177,2 кв.м, що знаходиться за тією ж адресою.

Таким чином, у відповідача ОСОБА_3 виникло право власності на об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_1 , які належали КСБМП.

Рішенням Шепетівської міської ради Хмельницької області від 24 лютого 2011 року №17 було припинено право КСБМП на постійне користування земельною ділянкою площею 3000 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі поданої директором підприємства заяви.

Рішенням Шепетівської міської ради Хмельницької області від 24 лютого 2011 року №19 «Про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою та розгляд проектів щодо відведення земельних ділянок згідно із статтею 124 ЗК України» зі змінами, внесеними рішеннями від 29 грудня 2011 року № 20, від 20 листопада 2013 року № 11, ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтованою площею 3000 кв.м для обслуговування будівель торгівлі із земель житлової та громадської забудови за рахунок земель комунальної власності.

Рішенням Шепетівської міської ради Хмельницької області від 18 грудня 2014 року №22 ОСОБА_3 передано на умовах оренди земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1600 кв.м для будівництва та обслуговування будівель торгівлі строком на три роки.

16 січня 2015 року між Шепетівською міською радою Хмельницької області та ОСОБА_3 укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки.

Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області від 23 квітня 2015 року №85 нежитловим приміщенням, які належать ОСОБА_3 присвоєно іншу адресу: АДРЕСА_2 .

Рішенням Шепетівської міської ради Хмельницької області від 08 жовтня 2015 року №18 ОСОБА_3 вирішено продати земельну ділянку площею 1600 кв.м, що розташована по АДРЕСА_2 , яка перебувала у нього на праві оренди.

15 жовтня 2015 року між Шепетівською міською радою Хмельницької області та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу вищевказаної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О., зареєстрований в реєстрі за №2271.

На підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М., ОСОБА_3 відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_4 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 123 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що надання земельної ділянки державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною третьою статті 124 та частиною другою статті 134 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 ЗК України.

Відповідно до частини четвертої статті 123 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 123 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Частиною другою статті 134 ЗК України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 134 ЗК України (у редакції, чинній на час укладання оспорюваного договору) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За правилом частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб;

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

За змістом статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 657 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (частини третя та четверта статті 334 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2016 року (справа №688/1909/16-ц), яке набрало законної сили 17 січня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову Колективного спеціалізованого будівельно-монтажного підприємства про визнання незаконними та скасування рішень Шепетівської міської ради Хмельницької області від 24 лютого 2011 року № 17 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками згідно зі статтею 141 ЗК України» та від 24 лютого 2011 року № 19 «Про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою та розгляд проектів щодо відведення земельних ділянок згідно зі статтею 124 ЗК України».

При розгляді зазначеної цивільної справи №688/1909/16-ц встановлено, що у зв`язку з переходом права власності на об`єкти нерухомого майна від Колективного спеціалізованого будівельно-монтажного підприємства до ОСОБА_3 автоматично припинилось право КСБМП на користування земельною ділянкою, на якій розміщені відчужені об`єкти, і вказане право автоматично перейшло до ОСОБА_3 відповідно до ст. 120 ЗК України і не потребувало прийняття окремого рішення ради про припинення права користування земельною ділянкою. Тому, земельна ділянка, на якій розміщені ці об`єкти нерухомості, у відповідному розмірі та межах, перейшла у користування ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

При цьому, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники цивільного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, учасники справи звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.

Cуд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2016 року (справа №688/1909/16-ц) встановлено припинення права користування Колективного спеціалізованого будівельно-монтажного підприємства спірною земельною ділянкою, а тому при розгляді даної справи зазначені обставини не повинні повторно доказуватися.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного п законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна, визнається судом незаконним та скасовується.

Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із пунктом "г" частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в пункті 13 постанови від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, а також в пункті 12 постанови від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17.

Між тим в ході розгляду справи судом першої інстанції правильно встановлено, що ні право власності, ні право користування позивача, у тому числі згідно із нормами статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, спірною земельною ділянкою не доведені належними доказами у справі.

Отже слід погодитись із висновком суду першої інстанції, що позивачем не обґрунтовано порушення прав та інтересів останнього через прийняття оспорюваних рішень Шепетівської міської ради, через укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу земельної ділянки та проведення реєстрації спірної земельної ділянки. Посилання представника апелянта на те, що при розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди ОСОБА_3 не були узгоджені межі земельної ділянки не заслуговують на увагу, оскільки суміжними землекористувачами зазначено: від А до Б - землі загального користування, від Б до В землі Шепетівської міської ради, від ОСОБА_6 .

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у позивача будь-яких матеріально-правових підстав заявляти про порушення права на земельну ділянку, що передана відповідачу ОСОБА_3 , та звертатись за захистом цього права, у тому числі шляхом оспорювання вказаних рішень Шепетівської міської ради та укладених між відповідачами договорів купівлі-продажу, оскільки на момент передачі спірної земельної ділянки в оренду, а в подальшому і на момент її відчуження відповідачу ОСОБА_3 , право користування позивача на спірну земельну ділянку було припинено.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Судові витрати

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Колективного спеціалізованого будівельно-монтажного підприємства залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2021 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко