справа № 754/4475/19
головуючий у суді І інстанції Саламон О.Б.
провадження № 22-ц/824/1377/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сержанюка А.С., Слюсар Т.А.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 02 листопада 2010 року у розмірі 1 999 712 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено договір позики у вигляді розписки, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла зазначена заборгованість.

Позивач вказувала на те, що відповідачем позика бралась на будівництво будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач зазначав про те, що після продажу будинку віддасть кошти позивачу, проте будинок так і не добудував, не ввів в експлуатацію та не здійснив його продаж.

В 2016 році внаслідок невиконання відповідачем боргових зобов`язань позивач звернулась до управління поліції із заявою про злочин, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження, в ході якого проведена почеркознавча експертиза, яка підтвердила те, що розписка від 02 листопада 2010 року написана особисто відповідачем.

24 жовтня 2016 року кримінальне провадження закрито та роз`яснено позивачу право звернутись до суду в порядку цивільного провадження.

Після вказаного, позивачем було подано позовну заяву про стягнення боргу з відповідача, яка ухвалою суду від 07 серпня 2018 року залишена без розгляду.

Станом на день звернення з вказаним позовом відповідач так і не здійснив дій з продажу будинку та повернення коштів позивачу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що протягом 2005-2009 років неодноразово брав в позивача гроші в борг. Кошти брав в гривні для власного бізнесу та частково їх сплачував.

У 2010 році відповідач намагався реалізувати бізнес проект, а саме побудувати на земельній ділянці в с. Погреби, Броварського району Київської області житловий будинок. Про вказане він розповів позивачу та пообіцяв, що в разі виконання цього проекту та продажу будинку зможе повернути борг, який на той час становив майже 360 000 грн.

Станом на 02 листопада 2010 року позивач почала наполягати на написанні відповідачем розписки, та наполягала написати у ній про борг саме у розмірі 73 600 доларів США, що відповідачем і було зроблено. Насправді відповідач не брав в позивача гроші в доларах США. З позивачем вони домовились, що кошти будуть повернуті до 01 червня 2012 року.

На початку 2011 року у відповідача знову виникли труднощі з бізнесом, у зв`язку чим побудувати будинок в с. Погреби та продати його не вийшло. Вказує на те, що ніколи не отримував у позивача гроші на будівництво будинку в с. Гатне, Київської області, в договорі позики про вказане не зазначено.

До 01 червня 2012 року відповідач неодноразово повертав позивачу борг у сумах 1 000 доларів США, 500 доларів США, 2 500 доларів США, 250 000 грн., що підтверджується показами позивача, наданими в рамках кримінального провадження. З початку грудня 2012 року позивач почала вимагати кошти у відповідача шляхом залучення до перемовин осіб кримінальної спрямованості.

Станом на грудень 2012 року відповідачем повернуто позивачу борг на загальну суму 4 000 доларів США та 250 000 грн., тому борг останнього становить 98 000 грн. Крім вказаного, зазначав про те, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом.

Розписка містить кінцеву дату повернення боргу, а саме до 01 червня 2012 року, у зв`язку з чим строк позовної давності закінчився 01 червня 2015 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем зобов`язання за договором позики виконані у повному обсязі, відповідачем зобов`язання належним чином не виконуються, станом на день звернення позивача до суду позика не повернута.

Разом з тим, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав, підставою для відмови у позові є пропуск позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини, які мають значення для справи; обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, під час судового розгляду не були доведені; висновки, викладені у оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи; судом першої інстанції були порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права з огляду на таке.

Встановлення орієнтовного строку повернення боргу за позикою вказує на невизначеність такої істотної умови, як дата повернення боргу та дає підстави для її стягнення за фактичних обставин справи.

Зміст розписки свідчить про те, що строк настання зобов`язання по поверненню боргу починається після настання певної події, якою є продаж будинку по АДРЕСА_1 .

На момент звернення до суду приватний будинок, на будівництво якого були взяті гроші у борг, продано не було, тобто строк позовної давності не сплив, оскільки обумовлено розпискою подія (продаж будинку) на момент звернення до суду так і не настала.

Відповідач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що його обов`язок по поверненню боргу виникає після продажу ним будинку, який йому не належить, відсутні докази на підтвердження того, що гроші брались відповідачем на придбання земельної ділянки в с. Погреби Броварського району Київської області.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним вище фактам, наданим позивачем документам, які свідчать про те, що відповідачу на праві власності належить лише одна земельна ділянка на якій він будував приватний будинок, на будівництво якого і були взяті гроші в борг.

До звернення до суду з позовом відповідач запевняв, що момент повернення боргу не настав, бо будинок він ще не продав, оскільки його недобудував, тому і чекала коли відповідач нарешті добудує та продасть будинок.

Загальний термін позовної давності у 3 роки не пропущений, оскільки на момент звернення з позовом до суду, обставина, від якої розпочинається відлік терміну позовної давності (продаж будинку) не розпочався.

Протокол одночасного допиту одержаний судом з порушенням порядку, встановленого законом. Витребування документів судом відбулось на стадії розгляду справи по суті, що є грубим порушенням норм процесуального права, що дає підстави суду апеляційної інстанції не брати до уваги ці докази.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не послався на норми закону, які передбачають, що надані особою свідчення під час допиту у кримінальному провадженні припиняють боргові зобов`язання. Рішення у цій справі не може ґрунтуватись на протоколі одночасного допиту, під час якого слідчий задавав питання щодо вчинення особою кримінального правопорушення та власноручно записував у зручній для нього редакції, яка не відображає фактичних обставин цивільної справи.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а оскаржуване рішення - без змін.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтями 1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що між сторонами 02 листопада 2010 року укладено договір позики у вигляді розписки.

Згідно з розпискою відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 73 600 доларів США на будівництво приватного будинку, та зобов`язується їх повернути після його продажу, сподівається в найближчий час орієнтовно до 01 червня 2012 року (а.с. 6).

Частиною 1 статті 638 ЦПК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до статті 25 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до частин 1,2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з розпискою відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 73 600 доларів США на будівництво приватного будинку, та зобов`язується їх повернути після його продажу, сподівається в найближчий час орієнтовно до 01 червня 2012 року (а.с. 6). З огляду на виправлення у розписці щодо зазначення року, сторони визнають, що у розписці вказано «до 01 червня 2012 року».

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (стаття 526 ЦК України).

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Відповідач в судовому засіданні під час допиту в якості свідка не заперечував факт наявності борговий зобов`язань перед позивачем, проте вказував на те, що не пам`ятає ні розміру свого боргу, ні сум та дат повернення частини грошових коштів.

На підтвердження виконання зобов`язання щодо повернення позики відповідач посилався на протоколи допиту в рамках кримінального провадження №0000749 від 25 січня 2016 року.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б спростували обставини, викладені в розписці щодо розміру коштів, отриманих відповідачем у борг від позивача, валюти боргу, а також які б підтвердили часткове погашення відповідачем боргу по вказаній розписці.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підсумовуючи, колегія апеляційного суду вважає, що позивачем зобов`язання за договором позики від 02 листопада 2010 року виконані у повному обсязі, відповідачу були надані в борг грошові кошти у розмірі 73 600 доларів США з днем повернення до 01 червня 2012 року, а відповідачем зобов`язання за договором позики належним чином не виконуються, а саме станом на день звернення позивача до суду позика не повернута.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк позику, порушив вимоги статті 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, до 01 червня 2012 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відзиві заявлено про пропуск позивачем позовної давності.

Заперечуючи проти заяви відповідача щодо застосування позовної давності, позивач посилається на те, що оскільки договором позики передбачено строк виконання зобов`язання після настання певної події, а саме продажу будинку по АДРЕСА_1 , який до цього часу продано не було, строк позовної давності не сплив, оскільки подія так і не настала.

Сторона відповідача посилається на те, що договором позики не передбачено продаж саме будинку по за цією адресою, при цьому сторони обумовили продаж будинку у с. Погреби, Броварського району Київської області.

Колегія апеляційного суду встановила, що в розписці не зазначено конкретної адреси приватного будинку на будівництво якого відповідачем отримано грошові кошти та після продажу якого відповідач зобов`язується їх повернути.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належними та допустимими доказами не довів, що у розписці йдеться про продаж саме будинку по АДРЕСА_1 .

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк виконання у розписці не встановлений вказівкою на подію, яка неминуче має настати.

Судом встановлено, що позивач 25 січня 2016 року звернулась до Оболонського УП ГУНП в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення по факту неповернення відповідачем боргу за розпискою від 02 листопада 2010 року.

Отже, станом на січень 2016 позивач достеменно була обізнана про факт порушення свого права.

При цьому, посилання позивача на те, що вона не зверталась до суду з цивільним позовом до 2016 року оскільки слідчим роз`яснено їй таке право лише в постанові про закриття кримінального провадження №0000749 від 24 жовтня 2016 року, колегія апеляційного суду оцінює критично, оскільки остання не була позбавлена можливості звернутись за отриманням правової допомоги раніше. Отже, позивач на момент звернення з заявою до правоохоронних органів була обізнана про своє право звернення до суду з цивільним позовом.

Відповідно до протоколу одночасного допиту осіб від 12 жовтня 2016 року позивач особисто вказала слідчому, що відповідач обіцяв повернути грошові кошти, коли продасть будинок, який він будував, але обіцяв повернути грошові кошти не пізніше 01 червня 2012 року. Отже, позивач мала змогу дізнатись про порушення свого цивільного права ще в червні 2012 року, та достеменно знала про таке порушення у січні 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 28 листопада 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за розпискою (справа №754/14873/16-ц).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року вказаний позов залишено без розгляду на підставі частини 5 статті 223, п. 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Відповідно до статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Вказана ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку позивачем не оскаржувалась.

При цьому, повторно з позовом позивач звернулась лише 22 березня 2019 року, про що свідчить конверт з відповідною відміткою пошти.

Відповідно до статей 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності поважних причин зволікання з зверненням за захистом своїх прав. Із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності позивач до суду не зверталась.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав, тому порушене право позивача не підлягає захисту у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів

з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Т.А. Слюсар