Провадження № 4-с/359/27/2021
Справа № 359/3803/21
У Х В А Л А

Іменем України

"28" травня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

за участі заявника - ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи-

приватного виконавця дії якого

оскаржуються - Коваленко Т.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі Київської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - стягувач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, про визнання незаконною та скасування постанови про арешт коштів боржника -

встановив:

05.05.2021 до Бориспільського міськрайонного суду надійшла скарга ОСОБА_1 , за змістом якої він просить суд :

- визнати поважною причину пропуску подання ним до суду скарги на постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича від 21 лютого 2020 року ВП № 61360369 про арешт моїх коштів, та поновити цей строк;

- визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 61360369 від 21 лютого 2020 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, якою накладено арешт на грошові кошти заявника, що містяться на рахунках Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» МФО 300335, картковий рахунок № НОМЕР_1 (заробітна плата) (а.с.1-5).

Обґрунтовуючи скаргу, заявник зазначив, що 21 лютого 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. накладено арешт на його грошові кошти, зокрема, що містяться на рахунках у наведеному переліку банківських установ, зокрема в AT «Райффайзен Банк Аваль», у зв`язку з виконанням рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2011 року по цивільній справі № 2-949/11, зміненого рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 16 липня 2007 року № 106, що становить: заборгованість по тілу кредиту - 49709, 38 доларів США, заборгованість по процентах - 9573,25 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 31115,11 гривень, та штраф за договором іпотеки у розмірі 15600 гривень.

Вказує, що постанова йому приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. не направлялась. А також зазначає, що є батьком багатодітної сім`ї: самостійно виховує п`ятьох неповнолітніх дітей, а також батьком дитини-інваліда віком до 18 років. З 18 листопада 2019 року він працює в ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКВА ГРУП ТРЕЙД», та з 16 жовтня 2019 року за сумісництвом працює в ТОВ «ГЛОБАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ». І кошти, на які Постановою накладено арешт, є його заробітною платою, яка перераховується на банківські рахунки, на які накладено арешт.

Зазначає, що 01 грудня 2020 року він звернувся до Бориспільського міськрайонного суду зі скаргою про визнання неправомірними дії приватного виконавця, та що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2020 року його скаргу було задоволено повністю: поновлено строк на оскарження постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 21.02.2020 у ВП № 61360369; визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 21.02.2020 у ВП № 61360369, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 300335, картковий рахунок № НОМЕР_1 (заробітна плата); зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. скасувати постанову від 21.02.2020 у ВП № 61360 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на мої грошові кошти, що містяться на рахунках ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», картковий рахунок № НОМЕР_1 (заробітна плата) (далі - Ухвала від 21.12.2020).

Зазначає, що постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року вищевказану ухвалу від 21.12.2020 було скасовано, та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні його скарги було відмовлено. Постанова від 03.03.2021 мотивована тим, що заявник до звернення до суду будь-яких заяв до приватного виконавця з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звернення стягнення, ані від ОСОБА_1 , ані від AT «Райфайзен Банк Аваль» на адресу приватного виконавця не надходило, а також, що суд першої інстанції не врахував, що заявник, всупереч вимогам закону, не використав своє право на звернення до приватного виконавця із відповідною заявою про знаття арешту із карткового рахунку із цільовим призначенням для виплати заробітної плати на підставі пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також зазначає, що 18 березня 2021 року він звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. з проханням зняти арешт з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 300335, надавши копії довідок про те, що працює в ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКВА ГРУП ТРЕЙД» та в ТОВ «ГЛОБАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ» з інформацією про доходи, а також виписку з AT «Райфайзен Банк Аваль» про те, що на цей рахунок зараховуються кошти тільки від його заробітної плати.

Зазначає, що вказаний лист приватний виконавець Телявський А.М. отримав 23 березня 2021 року, проте відповіді на вказане звернення заявник не отримав.

Він не погоджується з діями приватного виконавця щодо накладення арешту на кошти, що містяться на рахунку в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на який заявнику перераховується заробітна плата, вважає, що це суперечить чинному законодавству щодо порядку відрахування із заробітної плати, оскільки виконання постанови призводить до утримання всієї його заробітної плати, що порушує його право на отримання її гарантованого рівня.

Зазначає, що внаслідок неправомірних дій приватного виконавця Телявського А.М. позбавлено джерел існування заявника та членів сім`ї, які перебувають на його утриманні, оскільки постановою фактично звернуто стягнення на 100 % його заробітної плати. Чим порушується вимоги ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Також зазначає, що під час мого першого звернення до суду в грудні 2020 року, суд визнав поважними причини порушення такого звернення. А також, що в силу вимог ст.20 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення громадян можуть розглядатися і вирішуватися у термін не більше одного місяця від дня їх надходження.

Його лист від 18 березня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. отримав 23 березня 2021 року, а тому місячний строк для його розгляду і вирішення по суті сплив 23 квітня 2021 року, і десятиденний строк на подання скарги, з урахуванням положень статей 123, 124 ЦПК України, закінчується 05 травня 2021 року.

25.05.2021 до суду надійшли письмові пояснення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського А.М., за змістом яких просить у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

По суті скарги підтвердив, що в нього на примусовому виконанні перебуває зазначене заявником виконавче провадження №61360369 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а- 949/2011 виданого 03.08.2011 Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором №106 від 16 липня 2007 року на загальну суму 59282,63 доларів США та 31115,11 гривень.

Зазначив, що 21.02.2020 на підставі ст.ст.26,40,42,45 Закону України «Про виконавче провадження» ним було винесено ряд постанов: про відкриття виконавчого провадження №61360369; про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

А також, на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 65210,89 доларів США та 52955,62 гривень, а також постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 65210,89 доларів США та 52955,62 гривень.

03.03.2020, керуючись частиною третьою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника, а саме транспортних засобів DADI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 та VOLKSWAGEN, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5 .

Крім того, зазначив, що 23.06.2020 ним було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . А також, що в подальшому ним було призначено суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення вартості описаної та арештованої квартири та 27.08.2020 направлено до ДП «СЕТАМ» заявку про примусову реалізацію вказаної квартири, яка була реалізована 11.11.2020 на других електронних торгах за стартовою ціною 268 224,00 гривень.

Не погоджуючись зі скаргою, зазначив що на підставі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи, або за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Тому вважає, що арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати заявником за його бажанням готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу).

Посилаючись на вимоги ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», зазначив, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно з цим Законом.

При цьому вказує, що закони України не містять заборони накладати арешти на кошти на рахунках боржників, які відкриті для зарахування заробітної плати та/або соціальних виплат, а також не визначають такі рахунки як рахунки із спеціальним режимом використання.

Зазначив, що відповідно до вимог законодавства, рахунок № НОМЕР_6 відкритий в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання і законом не заборонено звернення стягнення на кошти, які обліковуються на таких рахунках.

Звертає увагу суду, що згідно правової позиції Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі №6-535цс15, кошти після зарахування на рахунок отримувача стають його власністю та втрачають свій цільовий статус (заробітна плата, пенсія, соціальна виплата), та набувають статусу вкладу. Тому, кошти зараховані на відповідні рахунки, є вкладом, а не заробітною платою, пенсією, соціальною виплатною, тощо.

Тобто, з вищевикладеного можна зробити висновок, що арештований рахунок № НОМЕР_6 відкритий в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не є рахунком зі спеціальним режимом використання, оскільки не відповідає визначеним законодавством ознакам таких рахунків, а тому банком було прийнято до виконання постанову приватного виконавця про арешт коштів боржника.

Вважає, що зняття арешту з рахунку може призвести до можливості ухилення боржником від виконання вимог виконавчого документа та приховування свого майнового стану шляхом виведення коштів через вищезазначені рахунки.

Ураховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 48, п. 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п. 7,8 Розділу VIII інструкції з організації примусового виконання рішень, вказав, що приватний виконавець мав право у день відкриття виконавчого провадження, також прийняти постанову про арешт грошових коштів на рахунках боржника здійснивши перелік банків та Фінансових установ не вказуючи конкретні реквізити рахунків.

Враховуючи вищевикладене, зазначив, що оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому у суду відсутні законні підстави для визнання її протиправною та скасування.

Разом з письмовими поясненнями приватним виконавцем Телявським А.М. 25.05.2021 подано ряд клопотань: про повернення скарги без розгляду, про залишення скарги без розгляду та про закриття провадження у справі (а.с.68-69,70-71, 72-74).

28.05.2021 ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання в задоволенні клопотання про повернення скарги без розгляду було відмовлено (а.с.109-111).

Ухвалою від 28.05.2021 також відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі (а.с.112).

Питання щодо наявності підстав для залишення скарги без розгляду суд вважав необхідним вирішити за результатами дослідження долучених до скарги доказів (а.с.109-111).

В судовому засідання заявник скаргу та викладені в ній доводи повністю підтримав, просив скаргу задовольнити.

Представник приватного виконавця Телявського А.М. адвокат Коваленко Т.А. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, посилаючись на те, що приватний виконавець діяв відповідно до своїх повноважень та на підставі чинного законодавства, а арешт був накладений на рахунок, який не має статусу рахунку зі спеціальним режимом використання, на який арешт не може бути накладений, а також, що кошти, які знаходяться на рахунку перестали бути заробітної платою з моменту їх зарахування, водночас є недостатніми для погашення суми боргу, а тому акумульовані на рахунку. Вважає, що заявник не позбавлений права отримувати заробітну плату через касу підприємства або звернутися із заявою до роботодавця про перерахування йому заробітної плати поштовими переказами. Також повідомила, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» усі своє процесуальні документи приватний виконавець направляв за адресою, вказаною у виконавчому документі і та обставина, що боржник за тією адресою не проживає була встановлена в ході примусового виконання. Тому заявник не отримував оскаржуваної постанови. Вважає, що боржник мав можливість та повинен був звернутися безпосередньо до приватного виконавця для вчинення дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а також, що зазначене у скарзі письмове звернення ОСОБА_1 приватним виконавцем було отримано та надана відповідь про те, що підстави для скасування арешту на кошти, що знаходяться на банківському рахунку боржника, відсутні.

Представник стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк», будучи повідомлений про розгляд скарги, своїх заперечень, заяв та клопотань до суду не направив, участь свого представника на розгляді скарги не забезпечив.

В силу вимог ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга обґрунтована та підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича знаходиться виконавче провадження ВП№61360369 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-949/2011, виданого 03.08.2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором №106 від 16 липня 2007 року, що становить: - заборгованість по тілу кредиту - 49709,38 доларів США (строкова - 45340,00 доларів США, прострочена - 4369,38 доларів США), заборгованість по процентах - 9573,25 доларів США (поточна - 580,44 доларів США. прострочена - 8992,81 доларів США), заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 31115,11 гривень, та штраф за договором іпотеки у розмірі 15600 гривень.

21.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесена постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою виконавець наклав арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках у наведеному переліку банківських установ, зокрема в АТ «Райффайзен Банк Аваль» , та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми стягнення: 65210,89 доларів США та 52955,62 гривні (а.с.6-7).

Як визнала представник приватного виконавця, копії постанов про відкриття виконавчого провадження, а також оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника, направлялись ОСОБА_1 за вказаною у виконавчому документі адресою, за якою він не зареєстрований та фактично не проживає : АДРЕСА_2 (а.с.6-7, 31-34).

Доказів їх отримання ОСОБА_1 суду надано не було.

Встановлено, що заявник, боржник у виконавчому провадженні, ОСОБА_1 є батьком багатодітної сім`ї, а саме: ОСОБА_3 , 2008р.н., ОСОБА_4 , 2009 р.н., ОСОБА_5 , 2011 р.н., ОСОБА_1 , 2012 р.н., ОСОБА_6 , 2014 р.н., що підтверджується відповідним посвідченням та (а.с.32-33), а також батьком дитини-інваліда віком до 18 років, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_7 (а.с.34).

Заявник з 16.10.2019 працює ТОВ «ГЛОБАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ» () та за сумісництвом з 18.11.2019 працює в ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКВА ГРУП ТРЕЙД» (), що підтверджується долученими до скарги довідками (а.с.29,30). За змістом наданих роботодавцями довідок заробітна плата ОСОБА_1 перераховувалась на р/р IBAN НОМЕР_8 .

Крім того, згідно з виписками по картковому рахунку НОМЕР_9 (IBAN НОМЕР_10 ), відкритому на ім`я ОСОБА_1 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.35-40) на вказаний рахунок йому здійснюється зарахування заробітної плати ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКВА ГРУП ТРЕЙД» () та заробітної плати ТОВ «ГЛОБАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ» (). Інші надходження за період з 06.02.2020 окрім безготівкового зарахування заробітної плати, на вказаний рахунок не надходили.

Судом встановлено, що у грудні 2020 року ОСОБА_1 звертався до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., зокрема також просив: визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 61360369 від 21 лютого 2020 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, якою накладено арешт на грошові кошти заявника, що містяться в тому числі на рахунку Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Постановою Київського апеляційного суду від 03.03.2021 за результатами розгляду апеляційної скарги приватного виконавця Телявського А.М. апеляційну скаргу було задоволено, скасовано ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2020, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі (а.с.12-20,21-27).

Разом із з цим, скасовуючи ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2020, якою було задоволено скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд вказав, що заявник до звернення до суду будь-яких заяв до приватного виконавця з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звернення стягнення, ані від ОСОБА_1 , ані від AT «Райфайзен Банк Аваль» на адресу приватного виконавця не надходило, а також, що суд першої інстанції не врахував, що заявник, всупереч вимогам закону, не використав своє право на звернення до приватного виконавця із відповідною заявою про знаття арешту із карткового рахунку із цільовим призначенням для виплати заробітної плати на підставі пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з наданих заявником документів, та як визнано приватним виконавцем, 18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. з письмовою заявою: з проханням зняти арешт з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 300335, надавши копії довідок про те, що працює в ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКВА ГРУП ТРЕЙД» та в ТОВ «ГЛОБАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ» з інформацією про доходи, а також виписку з AT «Райфайзен Банк Аваль» про те, що на цей рахунок зараховуються кошти тільки від його заробітної плати (а.с.28).

Як визнано приватним виконавцем Телявським А.М., вказаний лист ОСОБА_1 він отримав 23 березня 2021 року.

Як пояснила в судовому засіданні представник Коваленко Т.А. , приватним виконавцем була направлена відповідь боржнику ОСОБА_1 про те, що підстави для скасування арешту на кошти, що знаходяться на банківському рахунку боржника, відсутні.

Водночас, суд дійшов висновку, що така бездіяльність є неправомірною.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до вимог ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За результатами судового розгляду встановлено, що заявник - боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 не погоджується з діями приватного виконавця щодо накладення арешту на його кошти, що містяться на рахунку в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на який заявнику перераховується заробітна плата.

Так, за змістом ч.5 ст.24 Закону України «Про оплату праці» за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Відповідно до вимог ст.ст.25, 26 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Забороняються відрахування із заробітної плати, метою яких є пряма чи непряма сплата працівником роботодавцю чи будь-якому посередникові за одержання або збереження роботи.

Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством.

При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам.

Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством стягнення не звертається.

Аналогічні положення містяться в ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу, що в силу вимог ч.1 ст.73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати:

1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;

2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;

3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;

4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;

5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;

7) допомогу при усиновленні дитини;

8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

9) допомогу на дітей одиноким матерям;

10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;

11) допомогу на лікування;

12) допомогу на поховання;

13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;

14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до обов`язків, визначених п.1 ч.2 цієї статті, виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, в силу вимог ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За змістом ч.2 цієї статті стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Як встановлено судом, постанова про накладення арешту на кошти боржника не містить конкретних номерів рахунків, на кошти на яких накладається арешт, а лише наведений перелік існуючих в Україні банківських установ(а.с.6-7). В тому числі зазначено, що накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку(ах) в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» МФО 300335 та належать боржнику ОСОБА_1 .

Встановлено, що приватний виконавець Телявський А.М. отримав від боржника ОСОБА_1 разом з його зверненням від 18.03.2021, докази того, що на зазначений заявником рахунок у ПАТ «Райфайзен банк Аваль» № НОМЕР_1 здійснюється зарахування заробітної плати боржника.

В цьому зв`язку суд зазначає, що порядок звернення стягнення на заробітну плату боржника врегульований розділом ІХ Закону України «Про виконавче провадження», про що виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (ч.3 ст.68 Закону)

Та, згідно з ч.1 ст.69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Таким чином, зважаючи на розмір боргових зобов`язань за виконавчим документів, виконання оскаржуваної постанови фактично призводить до 100% утримання заробітної плати заявника, що знаходилась та надходить на рахунок позивача відповідно до ст.24 Закону України «Про оплату праці».

Суд звертає увагу, що вимоги чинного законодавства визначають порядок звернення стягнення на заробітну плату, а саме: перевірка майнового стану боржника, за відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, з винесенням відповідної постанови, яка в силу вимог закону має бути направлена сторонам виконавчого провадження, зокрема позивачу та може бути ним оскаржена, або повідомлено про наявність необхідного майна для покриття належних до стягнення сум.

Цих вимог Закону виконавцем дотримано не було. Внаслідок чого, стягнення належних сум за виконавчим документом відбулось з порушенням встановленого Закон України «Про виконавче провадження» порядку.

Суд також зазначає, що відповідно до п.7 Переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, що є додатком до Закону України «Про виконавче провадження», не допускається стягнення на майно, якщо воно є єдиним джерелом доходу боржника та членів його сім`ї.

Заявник є багатохідним батьком п`ятьох малолітніх дітей, вочевидь, позбавлення його такого джерела доходів як заробітна плата, позбавляє джерел існування не тільки боржника, а й членів його сім`ї, що перебувають на його утриманні.

Крім того, накладення арешту на рахунок, на який роботодавцем зараховується заробітна плата ОСОБА_1 , позбавляє його заробітку у спосіб, що прямо суперечить ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В даному випадку, посилання виконавця на правову позицію Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі №6-535цс15, що кошти після зарахування на рахунок отримувача стають його власністю та втрачають свій цільовий статус (заробітна плата, пенсія, соціальна виплата), та набувають статусу вкладу, суд вважає необґрунтованим, оскільки у вищевказаній справі Верховним Судом України досліджувалось питання правомірності дій банку щодо відмови видати кошти з рахунку спадкодавця без свідоцтва про право на спадщину.

Суд звертає увагу, що за змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема: верховенства права; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

На переконання суду, з урахуванням вищенаведених обставин справи, цих принципів при здійсненні виконавчих дій при звернення стягнення на кошти боржника ОСОБА_1 приватним нотаріусом Тенлявським А.М. дотримано не було.

Приватний виконавець, зважаючи на очевидну протиправність ухваленого рішення в частині арешту коштів боржника, що є заробітною платою та єдиним джерелом доходів боржника, не усунув цих порушень, не скасував арешт на кошти боржника, що знаходяться на вищевказаному рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та не направив виконавчий лист до виконання за місцем роботи боржника, у разі відсутності у нього майна достатнього, для погашення боргу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням викладених встановлених в ході судового розгляду обставин, що свідчать про порушення вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження», суд погоджується з доводами позивача, що оскаржувана постанова виконавця в частині накладення арешту на рахунках ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є протиправною та підлягає скасуванню в цій частині.

При цьому суд враховує, що строк звернення зі скаргою до суду був заявником порушений з поважних причин, оскільки копію постанови про накладення арешту на кошти боржника він не отримував, а також, враховуючи, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2020 року, якою було визнано поважною причину пропуску строку звернення до суду зі скаргою та поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови від 21.02.2020 про накладення арешту коштів боржника, в цій частині висновки суду першої інстанції не скасував, скаргу без розгляду не залишив, а відмовив у її задоволенні по суті.

Крім того, суд враховує, що заявник ОСОБА_1 саме на виконання роз`яснень, наведених в Постанові Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року звернувся до приватного виконавця Телявського А.М. для вирішення питання щодо скасування арешту в порядку Закону України «Про виконавче провадження» з наданням виконавцю відповідних документів. Проте приватний виконавець Телявський А.М., отримавши необхідні для прийняття рішення про скасування арешту документи, допустив протиправну бездіяльність.

Зважаючи на те, що Законом України «Про виконавче провадження» окремо не визначено строк розгляду відповідних звернень сторони виконавчого провадження, суд вважає обґрунтованим доводи заявника, що такий строк не мав перевищувати одного місяця, термін, визначений для розгляду звернень ст.20 Закону України «Про звернення громадян». Таким чином строк для розгляду звернення ОСОБА_1 сплинув 23.04.2021, і з урахуванням святкових днів, скарга подана ОСОБА_1 у визначений ст. 449 ЦПК України термін.

Таким чином, підстави для залишення скарги без розгляду відсутні.

З урахуванням викладеного, на виконання вимог ч.1 ст.2 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту порушених прав заявника, слід визнати поважною причину пропуску подання скарги та поновити заявнику строк на оскарження дій приватного виконавця виконавчого щодо не скасування арешту коштів та на оскарження постанови про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на рахунок в АТ «Райффайзен Банк Аваль», на який зараховується заробітна плата ОСОБА_1 , визнати бездіяльність неправомірною та скасувати оскаржувану постанову в частині накладення арешту на грошові кошти (заробітну плату) ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,128,223,258,259,260-261, 268,273,450-452 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати поважною причину пропуску подання до суду скарги на постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича від 21 лютого 2020 року ВП №61360369 про арешт коштів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ), та поновити строк на її оскарження.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича щодо не скасування арешту коштів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ) та скасувати постанову ВП №61360369 від 21.02.2020 в частині накладення арешту на грошові кошти (заробітну плату) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ), що містяться на рахунках Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» МФО 300335, картковий рахунок № НОМЕР_1 .

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлений 14.06.2021.

Суддя І. В. Муранова-Лесів