КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 367/5171/17 Головуючий у суді першої інстанції Саранюк Л.П.
Номер провадження № 22-ц/824/2862/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 вересня 2020 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: Приватне підприємство «Мегаполісбуд», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним та скасування рішень ради, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду із позовом до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: ПП «Мегаполісбуд», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , КП «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним та скасування рішень ради, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги мотивовано тим, що прокуратурою області за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд.

Вказував, що рішеннями Гостомельської селищної ради Київської області від 21 жовтня 2010 року № 1449-56-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проекти землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність двох громадян земельні ділянки площею по 0,1 га кожна для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі Гостомель.

Так, ОСОБА_3 відведено земельну ділянку зазначеною площею та цільовим призначенням по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - по АДРЕСА_1 . В подальшому, на підставі вказаних рішень ради видано державні акти на право власності на земельні ділянки. Зокрема, ОСОБА_2 - серії ЯЛ 361639 від 02 листопада 2010 року, ОСОБА_3 - серії ЯЛ № 361637 від 02 листопада 2010 року. Згодом, право власності на вказані земельні ділянки було набуто ПП «Мегаполісбуд».

Таким чином, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0205, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1 та з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належало ПП «Мегаполісбуд» на підставі свідоцтва про право власності № 51001577 від 28 грудня 2015 року виданого Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27590110 від 28 грудня 2015 року Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0204, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належало ПП «Мегаполісбуд» на підставі свідоцтва про право власності № 50904535 від 25 грудня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27529348 від 25 грудня 2015 року Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Позивач зазначав, що третьою особо у справі - ПП «Мегаполісбуд» на підставі договорів купівлі-продажу від 12 квітня 2017 року № № 120, 123 право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:101:0205 та :01:101:0204 було відчужено на користь відповідача ОСОБА_1 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 12 квітня 2017 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шептицькою С.В. внесено запис про перехід права власності на вказані вище земельні ділянки з кадастровими номерами :01:101:0205 та :01:101:0204.

Позивач вважає, що зазначені рішення Гостомельської селищної ради Київської області є незаконними та мають бути скасовані, оскільки перевіркою, проведеною прокуратурою, установлено, що рішеннями Гостомельської селищної ради від 21 жовтня 2010 року № 1449-56-V у приватну власність двох громадян передано земельні ділянки, загальною площею 0,2 га державної власності, які знаходяться за межами населеного пункту селища Гостомель.

Зокрема, за інформацією управління Держземагентства у м. Ірпені від 20 березня 2015 року № 0-1017-0.4-315/2-15 та 18 січня 2017 року № 99-1017-99.4-12/2-17 згідно з планово-картографічними матеріалами земельні ділянки з кадастровими номерами :01:101:0205 та :01:101:0204, знаходяться за межами населеного пункту.

Вказував, що землі вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, не лісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами. Та на момент відведення спірні земельні ділянки згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року № 873 та ВО «Укрдержліспроект» від 13 грудня 2016 року № 817, долученого до неї фрагменту накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:101:0205 та :01:101:0204 на планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 2010 року та на публічну кадастрову карту, у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , земельні ділянки накладаються на квартал 19 Київського лісництва Святошинського ЛПГ та перебували у постійному користуванні лісгоспу.

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 08 жовтня 2014 року, спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20 червня 1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07 серпня 1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України. Та у подальшому державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство реорганізовано в комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводилися в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках.

Позивач зазначав, що згідно з проектами організації і розвитку лісового господарства Київського лісництва Святошинського лісопаркового господарства 1999 року та 2010 року матеріали лісовпорядкування розглянуто на лісовпорядних комісіях, створених в державних органах лісового господарства України, протоколи яких затверджувались державними органами лісового господарства («Інструкція» частина 2 пункт 15,1 Москва - 1990). Основні положення Проекту організації і розвитку лісового господарства лісовпорядкування 1999 та 2010 років затверджено протоколами другої лісовпорядної наради від 11 січня 2000 року та 08 травня 2012 року, які розміщені в Проекті, як підтвердження виконання даного виду робіт при лісовпорядкуванні. Тому вказаними матеріалами лісовпорядкування повністю підтверджено факт віднесення спірних земельних ділянок до земель лісового фонду, згідно з якими зазначені ділянки розташовані у кварталі 19 Київського лісництва Святошинського лісопаркового господарства.

Згідно з проектом організації лісового та мисливського господарства Київського лісництва 1999 та 2010 років, том 2 (таксаційний опис, поквартальні суми площ та загальних запасів насаджень), земельні ділянки передані спірними рішеннями у власність третіх осіб по справі є земельними ділянками лісогосподарського призначення, вкритими лісовою рослинністю.

Окрім того, згідно інформації Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства погодження щодо відведення у власність та зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки не надавалось, що є порушенням вимог ст. 20 Земельного кодексу України.

Таким чином, цільове призначення вказаної земельної ділянки змінено в порушення вказаних норм земельного та лісового законодавства не уповноваженим органом, за відсутності погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, землю відведено для житлової забудови за межами населеного пункту, що є підставою для визнання спірних рішень Гостомельської селищної ради незаконними та їх скасуванню в судовому порядку.

З огляду на викладене, прокуратура вважає, що Гостомельською селищною радою Київської області з перевищенням визначених законом повноважень в порушення вимог ст.ст. 12, 20, 38, 39, 84, 116, 118, 122, 149, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 33, 56, 57 Лісового кодексу України, п. 34 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення, що знаходилась за межами населеного пункту сел. Гостомель, без вилучення у постійного користувача передано у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у зв`язку з чим рішення селищної ради від 21 жовтня 2010 року № 1449-56-V є незаконними та мають бути визнані недійсними на підставі ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України та ст. ст. 152, 153 Земельного кодексу України.

Крім того, позивач у справі вказував, що Указом Президента України від 01 травня 2014 року №446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» його територію розширено на 6263,62 га. Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента України, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель - кварталів та виділів КП «Святошинське лісопаркове господарство», за рахунок якого відведено спірні земельні ділянки. Таким чином, спірні земельні ділянки, що відведені Гостомельською селищною радою Київської області під забудову, наразі є територією національного природного парку «Голосіївський», розширені межі якого визначені по межах кварталів та виділів Київського лісництва Святошинського лісопаркового господарства.

Наявність матеріалів лісовпорядкування засвідчує факт віднесення спірних земель до лісових, а з урахуванням Указу Президента України від 01 травня 2014 року №446/2014 та проекту зміни меж Національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6462,62 га, одночасно і до земель природно-заповідного фонду.

Посилався позивач на те, що спірними відносинами порушено право власності держави на землі лісового фонду та природоохоронного призначення, які мають обмежений режим використання, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення. А оскаржуваними рішеннями і діями щодо передачі у приватну власність, зміни цільового призначення порушено право власності держави на землі лісового фонду, які не можуть передаватися з державної у приватну власність, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення.

Крім того, враховуючи той факт, що наразі спірні земельні ділянки відносяться до території національного природного парку, порушені вимоги природоохоронного законодавства, які встановлюють особливий статус земель природно-заповідного фонду України.

В позовній заяві зазначено, що компетенція Кабінету Міністрів України визначена ст.ст. 122, 149 Земельного кодексу України. Уповноваженим розпоряджатися спірними земельними ділянками, наразі є Кабінет Міністрів України, проте останній не має контрольних повноважень у сфері земельних правовідносин, тобто не має функцій по виявленню порушень у цій сфері.

Підставою для звернення прокурора до суду із даним позовом є порушення права Кабінету Міністрів України та перевищення органом місцевого самоврядування наданих ст.ст. 122, 149 Земельного кодексу України повноважень при розпорядженні земельними ресурсами державної форми власності земель лісогосподарського призначення.

Отже, прийнятим рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 21 жовтня 2010 року № 1449-56-V було порушено право власності держави на земельні ділянки лісогосподарського призначення, та за відсутності відповідних повноважень передано у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . А тому, здійснення відповідачем розпорядження спірними земельними ділянками не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватись вираженням волі власника - Українського народу (в особі уповноваженого органу на розпорядження даними земельними ділянками - Кабінету Міністрів України).

Прокурор наголошував, що витребування спірного майна на користь держави з володіння ОСОБА_1 відповідає критерію законності: витребування із його власності спірного майна здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК, яка відповідає вимогам доступності, чіткості передбачуваності, офіційний текст якої є публічним та загальнодоступним. Прийняття рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 об`єктів державної власності фактично позбавляє Український народ в особі відповідного державного органу уповноваженого на розпорядження спірними земельними ділянками можливості володіти, користуватися та розпоряджатися об`єктом державної власності, який відповідно до норм земельного та лісового законодавства не може бути відчужений в приватну власність.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд першої інстанції визнати незаконними та скасувати рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 21 жовтня 2010 року № 1449-56-V«Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», якими передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку в АДРЕСА_1 , площею 0,1 га; ОСОБА_3 земельну ділянку в АДРЕСА_1 , площею 0,1. Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 0,2 га з цільовим призначенням для ведення лісового господарства з кадастровим номером :01:101:0204 за адресою: АДРЕСА_1 та з кадастровим номером :01:101:0205 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 27 926,00 грн. Судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судові витрати стягнути з відповідачів на рахунок прокуратури Київської області.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції при обґрунтуванні оскаржуваного рішення не зроблено жодних висновків щодо доведеності позову по суті спору, а відмовлено у задоволенні позовних вимог лише з підстав пропуску строків позовної давності. При цьому, суд не сприяв всебічному і повному з`ясуванню усіх обставин справи у порушення вимог ст.ст. 76-79, 89, 263 ЦПК України та виключно на підставі припущення прийняв оскаржуване рішення не на користь суспільства - Українського народу, а в інтересах приватних осіб, які не могли законно набути спірну землю у порядку, визначеному чинним законодавством.

Вказує, що і у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчисляється з одного й того самого моменту: коли особа - носій порушеного права, довідалась або могла довідатись про порушення її права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, судом першої інстанції не встановлено, з якого моменту власне у позивача Кабінету Міністрів України виникло право на звернення до суду, а сам позивач не мав змоги та повноважень дізнатись про прийняття відповідачем Гостомельською селищною радою Київської області рішення від 21 жовтня 2010 року № 1449-56-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» інакше, як з часу отримання позовної заяви прокуратури області, або з моменту поінформованості органом місцевого самоврядування законного власника земель - держави в особі Кабінету Міністрів України. Обґрунтовуючи таке твердження тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо інформування органом місцевого самоврядування законного власника/розпорядника землі про розпорядження нею та оформлення на неї права приватної власності за першим набувачем, чи про припинення речового права лісогосподарської установи на постійне користування землями державного лісового фонду; Кабінет Міністрів України не брав участі у спірних правовідносинах, до його безпосередніх функцій не належить здійснення контролю у сфері земельних правовідносин та відсутні повноваження щодо витребування інформації від органів місцевого самоврядування та органів державної влади про ухвалені рішення із земельних питань. Таким чином, без проведення відповідної перевірки із залученням спеціалістів неможливо встановити факт незаконності відведення земель лісогосподарського призначення у приватну власність для забудови та дізнатись про порушення права.

Разом з тим, апелянт зазначає, що суд дійшов передчасного висновку про пропуск строку позовної давності, посилаючись на неодноразове направлення ще з 2010 року копій та оригіналів рішень ради на адресу прокуратури міста Ірпеня, оскільки в розумінні ст.ст. 76-80, 95 ЦПК України копії вимог прокуратури м. Ірпеня від 06 жовтня 2010 року №8802, від 13 січня 2011 року №312, від 11 лютого 2011 року №1425, від 04 липня 2011 року №5081, від 05 листопада 2011 року №77-8238 про надання до прокуратури міста рішень Гостомельської селищної ради щодо передачі у власність громадянам земельних ділянок в селищі Гостомель та повного пакету документів, на підставі яких приймались вказані рішення, а також супровідний лист Гостомельської селищної ради від 25 жовтня 2010 року №3818 про направлення копій рішень на адресу прокуратури міста не є належними та допустимими доказами одержання в дійсності прокурором запитуваної інформації та документів, як і жодним чином не доводять поінформованості Кабінету Міністрів України про виявлені порушення закону.

Наголошує, що за наслідками проведених перевірок установлено, що Гостомельською селищною радою упродовж 2010 року прийнято 81 рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок, чим спростовуються доводи органу місцевого самоврядування про направлення всіх без винятку рішень ради з цих питань на запити прокурора, адже згідно наявного в матеріалах справи листа Гостомельської селищної ради від 23 жовтня 2010 року до прокуратури нібито направлено 50 таких рішень.

Не доводять факту поінформованості Кабінету Міністрів України про наявність порушень вимог законодавства, зазначених у даній справі, і твердження про пред`явлення прокурором м. Києва 18 позовів до Гостомельської селищної ради про визнання незаконними та скасування рішень, недійсними державних актів на право власності на землю та відновлення становища, яке існувало до порушення, оскільки такі позови містили інший суб`єктний склад та правове обґрунтування позовних вимог. При цьому, Кабінет Міністрів України взагалі не був учасником вищевказаних спорів та не міг довідатись про наявність порушення прав саме Кабінету Міністрів України, а не позивача у тих справах - Київської міської ради. Та окрім вказаного, зазначає, що земельні ділянки із кадастровими номерами :01:101:0205 та :01:101:0204, що є предметом даного спору, взагалі не були предметом розгляду у жодній із вказаних вище 18 судових справ.

Вважає, що за таких обставин строк позовної давності за позовом, пред`явленим в інтересах держави, може починатись лише з дати реальної обізнаності Кабінету Міністрів України про наявність порушення права держави, та про особу порушника, а саме з моменту отримання копії позовної заяви прокурора, й обізнаність будь-якої іншої особи або органу про наявність порушення прав держави не може свідчити про початок перебігу строку позовної давності.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від третьої особи ПП «Мегаполісбуд» відповідно до якого вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, а тому не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає, що остання не підлягає задоволенню та просить відмовити у її задоволенні, залишивши оскаржуване рішення без змін.

Вказує, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, незаконність такого набуття не доведено прокурором та не спростовано добросовісності такого набуття. Зазначено, що саме по собі допущення органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсними розпоряджень про передачу земельних ділянок та повернення спірного майна державі в порушення права власності набувачів, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки осіб, яким ділянки передані у власність.

У відзиві ПП «Мегаполісбуд» також не погоджується із доводами прокуратури щодо відсутності функцій контролю у Кабінету Міністрів України та через що позивач не мав можливості встановити факт вибуття земельних ділянок із власності держави, а тому ним не пропущено строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» такий контроль та охорону земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи, яка була утворена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 року №1958 в складі Державного комітету по земельних ресурсах та є органом виконавчої влади.

Таким чином державі, в особі Кабінету Міністрів України та утвореним ним органам, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього правопорушення. Проте, ці уповноважені органи не вчинили покладених на них законом обов`язків щодо усунення цих порушень протягом строку позовної давності, а тому право держави, як власника землі не підлягає судовому захисту. Також наголошено, що оскільки держава в особі її органів мала об`єктивну можливість дізнатись про порушення свого права саме під час прийняття рішень від 21 жовтня 2010 року № 1449-56-V, строк позовної давності слід обраховувати з дня прийняття відповідних рішень ради, за яким відбулась передача прав власності, й відповідно строк позовної давності щодо витребування земельних ділянок закінчився 21 жовтня 2013 року, тоді як позов прокурором подано в серпні 2017 року.

При апеляційному розгляді прокурор Набок Ю.В. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила апеляційний суд її задовольнити. При цьому звернув увагу на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у вказаній справі та відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, послався на лист Гостомельської селищної ради від 25 жовтня 2010 року відповідно до якого прокурору міста Ірпеня Київської області були направлення оригінали рішень Гостомельської селищної ради щодо передачі у власність земельних ділянок по АДРЕСА_2 , а також повний пакет документів на підставі яких вказані рішення радою ухвалювалися. Разом із тим, у матеріалах вказаної справи такого доказу та відповідно і документів, що стосуються спірного рішення не міститься, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи та необґрунтованість ухваленого рішення.

Представник Кабінету Міністрів України Сінько А.А. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, та просив її задовольнити. При цьому зазначив, що Кабінет Міністрів України не був повідомлений Гостомельської селищною радою про вилучення із складу лісу 19 кварталу Київського лісництва Святошинського ЛПГ та передачі вказаних земельних ділянок у власність відповідачам у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Про зазначені обставини Кабінету Міністрів України, як розпоряднику земель лісового фонду, стало відомо лише у липня 2017 року із листа першого заступника прокурора Київської області І.Грабця. З врахуванням викладеного вважає висновок суду першої інстанції про пропуск прокурором строку позовної давності помилковим.

Відповідачі у справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с.180-182, 191-199 т.2) у судове засідання апеляційного суду не з`явилися.

Треті особи у справі ПП «Мегаполісбуд», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с.180-182, 191-199 т.2) у судове засідання апеляційного суду не з`явилися.

З урахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув вказану справу у відсутність відповідачів та третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог мотивував своє рішення тим, що прокуророві Київської області про оскаржуване ним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 2010 року, яким було відведено земельні ділянки по АДРЕСА_2 стало відомо ще в 2010 році, оскільки на адресу Гостомельської селищної ради Київської області прокурором міста Ірпеня прокуратури Київської області 06 жовтня 2010 року за №8802 направлялися вимоги про надання оригіналів рішень Гостомельської селищної ради щодо передачі у власність земельних ділянок по АДРЕСА_2 , а також повний пакет документів, на підставі яких приймалися вказані рішення. Зазначено, що на вказану вимогу радою було направлено оригінали відповідних рішень та повний пакет документів, на підставі яких приймалися рішення. Суд першої інстанції також зазначає про те, що прокурором міста Ірпеня прокуратури Київської області неодноразово направлялися вимоги про надання належним чином завірених копій рішень Гостомельської селищної ради Київської області щодо передачі у власність земельних ділянок по АДРЕСА_2 по непарній стороні із наданням графічних матеріалів місця розташування земельних ділянок. Вказані документи 25 жовтня 2010 року були надані Гостомельською селищною радою Київської області. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про обізнаність прокурорів прокуратури Київської області про відведенні земельні ділянки по АДРЕСА_2 починаючи з жовтня 2010 року.

Крім того, районний суд також зазначив, що Кабінет Міністрів України в силу наділених повноважень через спеціально створені уповноважені органи в галузі земельних відносин, що здійснюють контроль за використанням та охороною земель, міг довідатися про порушене право з моменту прийняття Гостомельською селищною радою оспорюваного рішення, а саме 21 жовтня 2010 року. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Апеляційний суд не може погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Гостомельської селищної ради Київської області №1449-56-V від 21 жовтня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проекти землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність двох громадян ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) земельні ділянки площею по 0,1 га кожна для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі Гостомель (а.с.24-25, т.1).

Так, ОСОБА_3 відведено земельну ділянку зазначеною площею та цільовим призначенням по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 - по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаних рішень ради видано державні акти на право власності на земельні ділянки. Зокрема, ОСОБА_2 - серії ЯЛ 361639 від 02 листопада 2010 року, ОСОБА_3 - серії ЯЛ № 361637 від 02 листопада 2010 року. В подальшому право власності на вказані земельні ділянки набуто ПП «Мегаполісбуд» (а.с.44-47, т.1).

Так, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0205, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1 га та з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належало ПП «Мегаполісбуд» на підставі свідоцтва про право власності № 51001577 від 28 грудня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27590110 від 28 грудня 2015 року, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0204, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належало ПП «Мегаполісбуд» на підставі свідоцтва про право власності № 50904535 від 25 грудня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27529348 від 25 грудня 2015 року, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області.

В подальшому, ПП «Мегаполісбуд» уклало два договори купівлі-продажу з ОСОБА_1 від 12 квітня 2017 року, відповідно до яких ПП «Мегаполісбуд» відчужило на користь ОСОБА_1 дві земельні ділянки з кадастровими номерами :01:101:0205 та :01:101:0204 (а.с.194-201, т.1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 12 квітня 2017 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шептицькою С.В. внесено запис про перехід права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:101:0205 та :01:101:0204, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 площею по 0,1 га кожна та цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексними номерами: 34759370, 34759590 від 12 квітня 2017 року) (а.с.40-43, т.1).

Відповідно до Указу Президента України від 01 травня 2014 року «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6 462,62 гектара за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача. Відповідно до цього Указу Кабінет Міністрів України зобов`язано забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача (а.с.37, т.1).

Згідно відповіді на запит прокуратури Київської області від 27 лютого 2015 року № 05/1-378 та № 05/1-437 вих-15 від 04 березня 2015 року щодо надання планово-картографічних матеріалів по селищу Гостомель, на яких відображення межі населеного пункту станом на 01 січня 2011 року Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 20 березня 2015 року № 0-1017-0.4-315/2-15 повідомило, що в зв`язку з відсутністю землевпорядної документації із зазначенням меж парку «Голосіївський», Управління немає можливості надати інформацію про входження земельних ділянок з вказаними у листі кадастровими номерами до меж парку «Голосіївський» (а.с.26, т.1).

Згідно відповіді КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року № 873, згідно статуту підприємства, зареєстрованого Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 11 березня 2002 року підприємство є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території. Також в цьому листі зазначено, що з листа прокуратури м. Києва їм стало відомо, що протягом 2011-2012 років було пред`явлено 18 позовів на площу 2,7 га про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок (а.с.32-33, т.1).

В матеріалах справи також міститься лист №57 від 27 лютого 2015 року, відповідно до якого Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання інформує, що земельні ділянки з кадастровими номерами, вказаними у вашому листі, згідно Публічної кадастрової карти накладаються на кв.7,12,18,19 Київського лісництва Святошинського ЛМГ (а.с.50-51, т.1).

Відповідно до постанови прокуратури Київської області про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів № 51 від 16 травня 2014 року постановлено провести перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га (а.с.22-23, т.1).

Статтею 19 Земельного кодексу України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до статей 56, 57 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, Земельного кодексу України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

Однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 Лісового кодексу України).

Згідно зі статтею 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За статтею 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 Лісового кодексу України, тут і далі в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною другою статті 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

На момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі №19 Київського лісництва.

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 08 жовтня 2014 року спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року №1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управляння зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га., вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України (а.с.48-49, т.1).

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що прокурором доведено незаконність рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 21 жовтня 2010 року № 1449-56-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», якими затверджено проекти землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельні ділянки площею по 0,1 га кожна для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі Гостомель. У задоволенні позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України суд відмовив у зв`язку із спливом позовної давності, оскільки Кабінет Міністрів мав знати про порушене право ще з 21 жовтня 2010 року, так як прокуратура неодноразово направляла на адресу Гостомельської селищної ради Київської області запити на отримання копій рішень та документів, на підставі яких приймалися рішення про передачу у власність земельних ділянок по АДРЕСА_2 .

Однак, апеляційний суд не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 45 ЦПК України ( в редакції 2004 року що діяла на час звернення прокурора до суду із позовом) передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також указує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. І лише в разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і набуває статусу позивача.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа, право якої порушено, довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц, провадження № 14-101 цс 18; від 05 червня 2018 року у справі № 359/2421/15-ц, провадження № 14-168 цс 18; від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц, провадження № 14-339 цс 18.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції не було взято до уваги вказані норми закону й було зазначено, що прокурор дізналася про порушення земельного законодавства у 2010 році, проте матеріальним позивачем є не прокурор, а Кабінет Міністрів України, тому, необхідно було встановити з якого моменту саме Кабінет Міністрів України довідався про порушення свого права.

Так, відповідно до листа прокуратури Київської області від 24 серпня 2017 року №05/1-2032, адресованого Кабінету Міністрів України, прокуратура повідомила останнього про те, що нею підготовлено позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: ПП «Мегаполісбуд», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , КП «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним та скасування рішення ради, витребування земельних ділянок лісогосподарського призначення площею 0,2 га з чужого незаконного володіння (а.с.54, т.1)

Таким чином, Кабінет Міністрів України дізнався про порушене право з 24 липня 2017 року. Позовну заяву було подано 08 серпня 2017 року.

Вказане свідчить, що прокурором не було пропущено трирічний строк позовної давності.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про початок перебігу позовної давності з 2010 року, що не відповідає положенням частини першій статті 261 ЦК України про початок перебігу строку позовної давності від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вказаний правовий висновок щодо строку позовної давності міститься в постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №367/4664/15 (провадження № 61-36920св18).

Враховуючи вищевикладене, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 вересня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: Приватне підприємство «Мегаполісбуд», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним та скасування рішень ради, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Крім того, апеляційний суд приходячи до висновку про обґрунтованість доводів прокурора враховує правові позиції, які висловлені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду при розгляді аналогічних справ, а саме, в постановах: від 18 листопада 2020 року справа № 367/3529/15-ц ; від 15 жовтня 2020 року справа № 367/3514/15-ц; від 06 серпня 2020 року справа № 367/3828/15-ц.

Також апеляційним судом при вирішення вказаному спору враховуються положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням правових позицій викладених Верховним Судом.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18 міститься висновок про те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Тому суди, застосовуючи критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями вказаної статті, повинні, зокрема, оцінити пропорційність такого втручання.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять суспільний інтерес, а протиправність дій посадових осіб органу місцевого самоврядування, спрямована на вибуття земельної ділянки з володіння держави, такому інтересу не відповідає.

Виходячи з принципу «належного урядування», є обґрунтованим витребування на користь держави спірних земельних ділянок, оскільки таке майно вибуло з її власності у незаконний спосіб.

Усунення перешкод державі у здійсненні нею права користування та розпоряджання земельною ділянкою переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

Апеляційний суд виходить з того, що повернення у державну власність земельної ділянки, відчуженої фізичній особі незаконно (на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування), переслідує легітимну мету контролю за використанням майна в інтересах народу України, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

При розгляді вказаної справи судом встановлено, що спірні земельні ділянки вибули із володіння власника на підставі незаконного рішення, то в силу об`єктивних причин відповідач ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що спірні земельні ділянки, право власності на які він набув, вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його добросовісність під час набуття земельних ділянок у користування під обґрунтований сумнів.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц.

Отже, втручання у право мирного володіння містить у собі конкуруючий приватний інтерес, зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу є «відповідними і достатніми», оскільки набуття у власність майна має бути правомірним і держава має легітимне право на повернення спірної земельної ділянки у її власність.

Апеляційний суд враховує, що у матеріалах справи не має інформації, що на земельних ділянках, належних відповідачу ОСОБА_1 , знаходиться майно.

Право держави витребувати земельну ділянку з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

При розгляді справи та з пояснень представника Кабінету Міністрів України не вбачається те, що власник самостійно виявив волю на відчуження спірних земельних ділянок. Навпаки, судом встановлено, що власник волю на відчуження земельних ділянок взагалі не виявляв.

З урахуванням викладеного Київський апеляційний суд доходить висновку, що майно ( земельні ділянки) вибуло з володіння власника без його волі, а тому власник має право на його витребування. З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає позов прокурора законним та обґрунтованим.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, позивачем було сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 3200 грн, а за подачу апеляційної скарги - 4800 грн, що разом становить - 8000 грн. Таким чином, вказані судові витрати підлягають до стягнення з Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області в рівних частинах - по 4000 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, ст. 16, 20, 21, 388 ЦК України, ст.. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: Приватне підприємство «Мегаполісбуд», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання незаконним та скасування рішень ради, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 21 жовтня 2010 року № 1449-56-V«Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», якими передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку в АДРЕСА_1 , площею 0,1 га.

Визнати незаконними та скасувати рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 21 жовтня 2010 року № 1449-56-V«Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», якими передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку в АДРЕСА_1 , площею 0,1.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 0,2 га з цільовим призначенням для ведення лісового господарства з кадастровим номером :01:101:0204 за адресою: АДРЕСА_1 та з кадастровим номером :01:101:0205 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Гостомельської селищної ради Київської області (, 08290, Київська обл., місто Ірпінь, селище міського типу Гостомель, вул. Свято-Покровська, будинок 125) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) на користь прокуратури Київської області судові витрати у розмірі по 4000 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 26 лютого 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв