Ухвала

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 369/12362/18

провадження № 61-22295св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Грета Фінанс»,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінстрим»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Грета Фінанс», напостанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, надалі уточненим, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінстрим» (далі - ТОВ «Фінстрим»), у якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2006 року № 014/9441/74/44115 у розмірі 46 736 929,94 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 247 751,57 дол. США, що в еквіваленті становить 6 481 680,54 грн; заборгованості за відсотками - 241 551,60 дол. США, що в еквіваленті становить 6 319 476,82 грн; пені - 33 935 772,58 грн.

На обґрунтування позову посилалася на таке. 30 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 014/9441/74/44115, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 280 000 дол. США, а останній зобов`язався у строк до 30 серпня 2026 року повернути кредитору зазначену суму та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12 % річних, комісію згідно з умовами договору та тарифами кредитора, а також виконати всі інші зобов`язання у порядку та у строки визначені кредитним договором. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 30 серпня 2006 року укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. Предметом іпотеки за зазначеним договором є нерухоме майно - земельна ділянка та домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 15 вересня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» ) укладені договори про відступлення права вимоги за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки. 15 вересня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінстрим» укладені договори відступлення права вимоги за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки. 15 вересня 2017 року між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_1 укладені договори відступлення права вимоги за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки. Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої на момент відступлення права вимоги становив 46 736 929,94 грн. Вимогу про усунення порушень за кредитним договором відповідач отримав 28 квітня 2016 року, проте у тридцятиденний термін їх не усунув. Відповідно до пункту 5.5.1 договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. У такому випадку цей договір згідно зі статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, який у цьому випадку є правовстановлюючим документом. На підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки ОСОБА_1 набула у власність нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відповідач ОСОБА_2 не погодився на позасудовий спосіб погашення заборгованості, передбачений статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання за кредитним договором не виконані, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 247 751,57 дол. США, заборгованість за відсотками у розмірі 241 551,60 дол. США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що боржник порушив умови договору щодо сплати кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення пені суд визнав безпідставними, оскільки у матеріалах справи відсутні розрахунок заборгованості за пенею та правове обґрунтування її нарахування.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2019 року скасовано частково. У задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя. У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, а усі наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Оскільки позивачка набула право власності на спірне нерухоме майно шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, суд першої інстанції, не застосувавши положення статті 36 Закону України «Про іпотеку», дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у пункті 1.4 іпотечного договору зазначено, що предмет іпотеки оцінюється у розмірі 1 750 825 грн, водночас розмір позовних вимог становить 46 736 929,94 грн. Апеляційний суд не встановив усіх обставин справи, не перевірив розрахунок кредитної заборгованості наданий позивачкою, на покриття яких складових кредитної заборгованості та в якій сумі було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову. Звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки не покриває вимоги іпотекодержателя, не свідчить про припинення договірних відносин та не звільняє боржника від відповідальності та не позбавляє кредитора права на отримання відповідних сум. Зобов`язання за кредитним договором не припинилося в силу його невиконання, а вартості набутого у власність предмета іпотеки не вистачило на погашення боргу у повному обсязі, тому кредитор за приписами статті 591 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини сьомої статті 47 Закону України «Про іпотеку» має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення заборгованості.

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року замінено позивача ОСОБА_1 правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Грета Фінанас».

Перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 910/17048/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до Дочірнього підприємства «Край Проперті», Публічного акціонерного товариства «Універсам № 16», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті-Стейт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова фірма «Прометей», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановляючи зазначену ухвалу, Верховний Суд виходив з того, що є підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке. Справа № 910/17048/17 містить виключну правову проблему щодо застосування частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», оскільки суди допускають її неоднозначне тлумачення. В одних випадках суди розуміють буквально наведене положення Закону та відмовляють у задоволенні будь-яких вимог кредитора, пред`явлених після звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, незалежно від того, задоволені вимоги кредитора (іпотекодержателя) за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі чи ні (постанови від 17 квітня 2019 року у справі № 204/7148/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 757/31271/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справах № 643/18466/15-ц, та № 263/3809/17, від 03 липня 2019 року у справі № 646/7699/13-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 295/795/19), а в інших випадках суди застосовують положення наведеної норми права в системному тлумаченні з положеннями статей 591, 598, 599 ЦК України та, встановивши, що за рахунок предмета іпотеки не в повному обсязі задоволені вимоги кредитора, а отже, зобов`язання не припинилось, задовольняють їх у судовому порядку (постанова від 26 лютого 2019 року у справі № 914/355/17). Є необхідність у відступленні від правових висновків Касаційного цивільного суду, викладених у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 757/31271/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справах № 643/18466/15-ц та № 263/3809/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 204/7148/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 646/7699/13-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 295/795/19, щодо застосування при вирішенні спорів, які виникли на підставі кредитних правовідносин, частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості за договором позики, яка залишилася після реалізації предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, оскільки такі вимоги є недійсними.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року справу № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20) прийнято та призначено до розгляду.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Правовідносини у справі № 369/12362/18 є подібними з правовідносинами у справі № 910/17048/17, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зокрема стосуються пред`явлення вимог кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором після звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Оскільки вказана справа Великою Палатою Верховного Суду не розглянута, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 369/12362/18 до завершення розгляду справи № 910/17048/17.

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 369/12362/18 за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Грета Фінанс», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінстрим», про стягнення заборгованості до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/17048/17.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний