Справа № 752/5619/20
Провадження № 2/752/2042/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 березня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, -

в с т а н о в и в:

у березні 2020 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 :

- суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 7 691, 84 грн;

- суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 330,99 грн;

- суму інфляційних втрат суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 1 690,76 грн;

- суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 134,72 грн;

- суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 732,13 грн;

- суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 46,17 грн та суму судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , власником квартири №129 у якому є ОСОБА_1 .

Вказало, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті за них, у зв`язку з чим в останньої утворилась заборгованість з оплати послуг централізованого опалення, розмір якої за період з жовтня 2016 року по січень 2020 року складає 7 691, 84 грн, а з централізованого постачання гарячої води за період з березня 2015 року по січень 2020 року становить 330,99 грн.

Ухвалою від 29.03.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 19.10.2020 року (а.с. 16-17).

Ухвалою від 19.10.2020 року розгляд справи відкладено на 15.03.2021 року (а.с. 63).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість вимог ТОВ «Теплопостачсервіс» щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказує, що оплата послуг з постачання теплової енергії здійснюється відповідачем відповідно до показників лічильника тепла, введеного у липні 2016 року в експлуатацію та опломбованого відповідачем і який пройшов у встановленому законодавством повірку, як це передбачено умовами договору №60/5/129, укладеного 24 січня 2017 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та ОСОБА_1 . Оплата послуг з постачання гарячої води здійснювалась відповідачем також за показниками лічильників, які пройшли повірку відповідно до вимог чинного законодавства. У жовтні 2019 року постачання гарячої води для мешканців будинку АДРЕСА_1 позивачем припинено та опломбовано запірну арматуру. Крім того, зазначала, що відповідач належним чином повідомляла відповідачу показники лічильників та неодноразово зверталась із заявами до відповідача про проведення перерахунку плати за надані послуги за договором відповідно до показників лічильників, проте відповідач в порушення умов договору необґрунтовано не брав до уваги показники лічильника та здійснював нарахування плати за послуги, які ОСОБА_1 не отримувала. Крім того, просила застосувати позовну давність. Також просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати пов`язані з наданням правової допомоги.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до абзацу 10 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (ст. 19 вказаного Закону).

Положеннями статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, надає зазначені послуги та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2010 року є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг центрального опалення та гарячого водопостачання, виконавцем яких є ТОВ «Теплопостачсервіс».

24 січня 2017 року ТОВ «Теплопостачсервіс» та ОСОБА_1 уклали договір № 60/5/129 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , у якому погодили всі істотні умови, в тому числі про предмет договору та про порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, зокрема: за предметом договору - виконавець зобов`язався надавати споживачу послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, в споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги у строки та на умовах, передбачених договором; за порядком оплати послуг - календарний місяць і щомісячну оплату сторони визначили, як розрахунковий період і систему оплати послуг, згідно яких платежі за отримані послуги споживач вносить не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 4 вказаного договору зазначені дані щодо встановлення у квартирі лічильників гарячої води і теплової енергії. Так, зокрема зазначено, що у квартирі встановлені: лічильник ГВП ЛК-15 № 6337217 та ЛК-15 № 6237207, та лічильник тепла U1traheat 2 WR6 67125092.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результатами вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Відносно лічильників ГВП ЛК-15 № 6337217 та ЛК-15 № 6237207 була проведена процедура повірки, що підтверджується свідоцтвамипро повірку робочого засобу вимірювальної техніки №№ 24-1/7, 24-1/6 від 11 червня 2015 року та свідоцтвами про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки проведення повірки №№ 24-1-4/13516, 24-1-4/13517 від 16 липня 2019 року, що чинні до липня 2023 року (а. с. 48-49).

Згідно з актом введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії від 06.07.2016 року в квартирі відповідача встановлено лічильник тепла типу U1traheat 2 WR6, заводський номер НОМЕР_1 , який повірено Укрметртестстандартом 03 червня 2016 року та опломбовано в присутності представників позивача та відповідача (а. с. 33).

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-2/220 повірка лічильника тепла типу U1traheat 2 WR6, заводський номер НОМЕР_1 чинна до червня 2020 року (а.с. 34).

Пунктом 7 договору встановлено, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку гарячої води і теплової енергії справляється за їх показниками згідно з п.п. 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005.

Пунктом 9 договору, передбачено, що показання лічильників знімаються представником виконавця або іншими особами, які уповноважені на вчинення цих дій виконавцем один раз на місяць та споживачем.

Згідно з заяв від 26.06.2015, 13.07.2015, 17.10.2016, 09.04.2019 відповідач зверталась до позивача із заявами про проведення перерахунку плати за надані послуги за договором відповідно до показників лічильників.

Пунктом 13 вказаного договору передбачено, що за наявності у житловому приміщенні (квартирі) засобів обліку води і теплової енергії, які відповідають вимогам, що визначені в Законі України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють вимоги до засобів вимірювальної техніки, справляння плати за нормативами (нормами) споживання не допускається, крім випадків, передбачених договором або в інших випадках передбачених чинним законодавством України.

Оплата послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювалась відповідачем за показаннями засобів обліку гарячої води і теплової енергії, що підтверджується доданим розрахунком із зазначенням показників лічильника, квитанціями і виписками з банківського рахунку про сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з квітня 2015 року по березень 2020 року (а.с.35-47, 50-54).

Крім того, судом встановлено, що 15 жовтня 2019 року постачання гарячої води до житлового будинку АДРЕСА_1 припинено та опломбовано запірну арматуру в зв`язку з відмовою співвласників багатоквартирного будинку від постачання гарячої води, що підтверджується актом від 15 жовтня 2019 року підписаним представниками позивача та мешканцями квартир вказаного будинку, і затвердженим директором ТОВ «Теплопостачсервіс».

Звертаючись до суду, позивач посилався на дані довідки від 11 лютого 2020 року № 60/5-129 про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з 01.03.2015року по 21.01.2020 року, згідно з якою заборгованість ОСОБА_1 за послуги з центрального опалення складає 7 691, 84 грн та за централізоване постачання гарячої води становить 330,99 грн (а.с.7).

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

У пункті 10 Правил № 630 вказано, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі № 521/6670/18.

Дослідивши довідку про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання від 11 лютого 2020 року № 60/5-129 судом встановлено, що вона не містить даних за якими показниками засобів обліку здійснювалось нарахування боргу, не враховує суми сплачених відповідачем коштів у рахунок оплати за вказані послуги. Також вказана довідка включає нарахування відповідачу заборгованості за період з жовтня 2019 року по січень 2020 року за гарячу воду, постачання якої 15 жовтня 2019 року припинено.

Таким чином, вказана довідка не може бути належним та допустимими доказом, що свідчить про наявність у відповідача визначеної суми заборгованості з централізованого опалення та постачання гарячої води. Іншого обгрунтованого розрахунку боргу відповідача, позивач суду не надав.

За таких обставин, на думку суду, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо заявлених до відповідача вимог. Тому, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та не доведеними.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, як похідної вимоги.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Теплопостачсервіс» не підлягають задоволенню в зв`язку з їх недоведеністю та необгрунтованістю, на думку суду, вирішення питання щодо спливу позовної давності до частини вимог про стягнення заборгованості з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, про застосування якої заявлено представником відповідача, не вирішується.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.

Так, заявляючи клопотання щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, представник відповідача додав лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, при цьому всупереч положенню частини третьої статті 137 ЦПК України не додав доказів укладення відповідного договору з відповідачем, акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг. Таким чином, представником відповідача не було надано належних та допустимих доказів оплати відповідачем витрат на правову допомогу адвоката, що позбавляє можливості суд встановити обґрунтованість стягнення правничої допомоги.

Оскільки представник відповідача згідно з положеннями статті 81 ЦПК України не довів факту оплати відповідачем зазначених послуг адвоката наявні правові підстави для відмови у заявлених представником відповідача до відшкодування витрат на правову допомогу, які належно не підтверджені.

За таких обставин, клопотання представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями статтею 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

у задоволенні Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя В.С. Хоменко