Справа № 296/8013/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Рабчинській Я.В.,

за участі представника позивача Швидченко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння» до ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди укладеною, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019р. керівник Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння» Швидченко В.І. звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 10.09.2020р., просить:

- визнати додаткову угоду від 22.06.2015р. до договору купівлі-продажу майнових прав від 11.03.2014р. укладеною;

- стягнути з ОСОБА_1 суму боргу, що становить 361479,79 грн. на виконання п.п.20,21 договору купівлі-продажу майнових прав від 11.03.2014р.

В обґрунтування позову представник підприємства вказав, що 11.03.2014р. позивач уклав з відповідачем договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований. Листом від 16.06.2015р. відповідач повідомила позивача про деякі зауваження договору, які слугували підставою для виготовлення проекту додаткової угоди від 22.06.2015р. Позивач зазначає, що підприємством виконані роботи по будівництву об`єкта нерухомості житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 . Майнові права, які мали б належати відповідачу, станом на 25.07.2014р. склали 164727,60 грн. Посилаючись на приписи ст.ст.15,16 ЦК України, на те, що відповідач відмовилась укласти додаткову угоду від 22.06.2015р. до договору купівлі-продажу майнових прав від 11.03.2014р., позивач просить визнати додаткову угоду від 22.06.2015р. укладеною. Зважаючи на те, що на виконання умов договору відповідач сплатила 105300 грн. та станом на момент звернення позивача з даним позовом сума боргу з урахуванням індексу інфляції склала 361479,79 грн. позивач просить стягнути з ОСОБА_1 вказану суму боргу.

В засіданні суду представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд враховує наступне.

Як свідчать матеріали справи, 11.03.2014р. між Багатопрофільним малим приватним підприємством «Сприяння» в особі його власника ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований (надалі договір) (а.с.13-19).

Відповідно до умов договору об`єкт нерухомості - об`єкт, який буде побудовано, а саме будівництво одного малоповерхового (два поверхи + мансарда) житлового будинку садибного типу в групі малоповерхових житлових будинків садибного типу по проїзду Ожиновому 4,6,8,10 (блок «А») в АДРЕСА_1 , в будівельних осях «15»-«17» під №8 (аркуш 4 проекту 01- 2010-АБ) з такими техніко-економічними показниками: площа забудови 63 кв.м., будівельний об`єм - 354,07 м.куб., загальна корисна площа будинку складає 117,55 кв.м., житлова площа -67,35 кв.м. Земельна ділянка, на якій розміщено об`єкт нерухомості складає 138 кв.м., кадастровий номер якої № (не зазначено).

Відповідно до п.1 договору продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених договором, та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до п.2 договору сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, який буде побудовано на стадії до оздоблюваних робіт, а саме будівництво одного малоповерхового житлового будинку садибного типу в групі малоповерхових житлових будинків садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , в будівельних осях «13-15» під №7 (аркуш 4 проекту 01-2010-АБ) з таких приміщень:

Тамбур - 3,70 м.кв.;

Коридор 14,65 м.кв.;

Кухня - 14,702 м.кв.;

Туалет 2,80 м.кв.;

Кімната 19,50 м.кв.;

Лоджія 3,75 м.кв.

Загальна корисна площа першого поверху 59,10 м.кв.

Камінний зал 30,84 м.кв.;

Лоджія відкрита 6,83 м.кв.;

Ванна 4,04 м.кв.;

Кабінет - 16,74 м.кв.

Загальна корисна площа другого поверху 58,45 м.кв.

Загальна корисна площа об`єкту нерухомості 117,55 м.кв.

Загальна житлова площа об`єкту нерухомості 67,35 м.кв.

Згідно п.5 договору майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором передаються продавцем покупцю шляхом підписання акту. Акт підписується сторонами не пізніше 20 робочих днів з дати здійснення покупцем оплати 100% вартості майнових прав.

Як визначено в п.18 договору, продавець та покупець дійшли згоди, зокрема, що купівля-продаж будівництва по п.2 договору буде проводитись по договірній ціні, яка для будинку в будівельних осях «15» - «17» під №8 складає: 349650,00 грн., яка в перерахунку на тверду міжнародну валюту складає 35000 доларів США.

Загальна вартість майнових прав, сплачених в період з березня 2014р. по жовтень 2021р. складає 349650 грн. У випадку, якщо за результатом обміру БТІ при оформленні паспорту на об`єкт нерухомості фактична загальна площа об`єкту нерухомості збільшиться (чи зменшиться), то договірна ціна корегується продавцем відповідно до такої зміни, виходячи з вартості майнових прав на об`єкт нерухомості за 1 кв.м. (п.22 договору).

Покупець відповідно до п.38 договору зобов`язався здійснити оплату договірної ціни в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 60 сторони погодили, зокрема, що договір набуває чинності з моменту його підписання.

Як зазначає представник позивача в заяві про зміну предмета позову, позивачем були виконанні роботи по об`єкту нерухомості, який визначено в договорі в розділі «Предмет договору» як житловий будинок садибного типу в групі малоповерхових житлових будинків садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , в будівельних осях «13-15» під №7, з загальною корисною площею об`єкту нерухомості 117,55 м.кв., загальною житловою площею об`єкту нерухомості 67,35 м.кв.

Листом від 16.06.2015 р. відповідач зазначила, що відповідно до п. 21 умов договору вона внесла попередню оплату вартості будинку для здійснення будівельно-монтажних робіт в сумі 105000 грн., проте до теперішнього часу вона не має жодної інформації про стан будівництва. Зважаючи на те, що будівництво мало бути завершено просила директора БМПП "Сприяння" ОСОБА_2 повідомити її письмово про те, що було придбано та зроблено за отримані від неї кошти та на якій стадії знаходиться об"єкт будівництва (а.с.162, т.1).

Посилаючись на зміст листа відповідача від 16.06.2015р. з метою усунення виявлених неточностей в укладеному договорі купівлі-продажу від 11.03.2014р. Багатопрофільним малим підприємством «Сприяння» підготовлено проект додаткової угоди від 22.06.2015р. до договору.

Згідно п.1 додаткової угоди пункт «Об`єкт нерухомості» вирішено викласти в наступній редакції: «Об`єкт нерухомості, який буде побудовано, а саме будівництво одного двоповерхового житлового будинку садибного типу в групі малоповерхових житлових будинків садибного типу по проїзду Ожиновому 4,6,8,10 (блок «А») в АДРЕСА_2 в будівельних осях «13»-«15» (аркуш 3 проекту 01- 2010-ГП) з такими техніко-економічними показниками: площа забудови 63 кв.м., будівельний об`єм - 354,07 м.куб., загальна корисна площа будинку складає 117,55 кв.м., житлова площа -67,35кв.м. Земельна ділянка, на якій розміщено об`єкт нерухомості складає 138 кв.м., кадастровий номер якої №(не зазначено).

В розділі «Предмет договору» пукнт 2 викладено викладено в наступній редакції «Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, який буде побудовано на стадії до оздоблювальних робіт, а саме будівництво одного двоповерхового житлового будинку садибного типу в групі малоповерхових житлових будинків садибного типу за адресою, АДРЕСА_2 , в будівельних осях «13»-«15» (аркуш 3 проекту 01-2010-ГП) з приміщень".

В розділі «Договірна ціна та порядок розрахунків» пункт 17 викладено в наступній редакції: «В перерахунку на тверду міжнародну валюту вартість будинку в будівельних осях «13»-«15» за адресою: АДРЕСА_2 , складає: 405994грн. 19коп. : 9,99 = 40640,05 доларів США.,» а пункт «18» викладено в наступній редакції: «продавець та покупець дійшли згоди, що купівля-продаж будівництва по п.2 даного договору буде проводитися по договірній ціні, яка для будинку в будівельних осях «13»-«15» » за адресою: АДРЕСА_2 , складає: 349650,00грн., це в перерахунку на тверду міжнародну валюту складає 35000,00 доларів США».

Як зазначено в додатковій угоді, решта розділів і пунктів договору купівлі-продажу майнових прав від 11.03.2014р. на об`єкт нерухомості, який буде побудований залишаються без змін.

Матеріали справи свідчать, що додаткова угода була направлена 28.06.2015р. відповідачу для підписання (а.с.34, 156 т.1), однак відсутні докази укладення сторонами такої угоди.

Вирішуючи питання на предмет задоволення позову в частині визнання додаткової угоди від 22.06.2015р. до договору купівлі-продажу майнових прав від 11.03.2014р. укладеною, суд враховує наступне.

Згідно ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поняття договору купівлі-продажу розкрите в ст.224 Цивільного Кодексу України. За цим договором, продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю юридичною природою договір купівлі-продажу є двосторонньою угодою, оскільки при її укладанні та здійсненні виявляється воля двох сторін, які беруть у ній участь.

Договір повинен містити вказівку на ціну чи на спосіб її визначення. Так, відповідно до ст.228 Цивільного Кодексу, "продаж майна проводиться за цінами, встановленими за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами".

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підписавши договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості від 11.03.2014р., який буде побудований, сторони погодили всі істотні умови договору та самі визначили і погодили взаємні зобов`язання.

Запропонована позивачем до укладення з відповідачем додаткова угода від 22.06.2015р. стосується уточнень об`єкта нерухомості, а саме його адреси.

Так, згідно договору від 11.03.2014р. адреса об`єкта: АДРЕСА_1 , в будівельних осях «15» - «17» під №8.

Відповідно до додаткової угоди від 22.06.2015р. до договору від 11.03.2014р. адреса об`єкта: АДРЕСА_2 в будівельних осях «13» - «15».

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, за відсутності згоди сторін, внесення змін до договору є можливим за умови наявності та доведеності позивачем обставин та підстав, визначених ст. 651 Цивільного кодексу України, або у інших випадках, прямо передбачених договором або законом.

У пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що: «не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 541/2246/16-ц (провадження № 61-18545св18) зроблено висновок по застосуванню статей 638, 651, 653, 654 ЦК України та вказано, що «зміна договору за згодою сторін є правочином, спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків. Під формою зміни договору розуміється форма правочину, на підставі якого відбувається зміна договору. Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання. У разі зміни договору за взаємною згодою сторін зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору і втіленні такої зміни в належну форму».

Яу було зазначено вище, додаткова угода від 22.06.2015р. стосується уточнення адреси об`єкта нерухомості, що будується, а саме: АДРЕСА_2 в будівельних осях «13» - «15».

На думку позивача, відмова відповідача укласти додаткову угоду від 22.06.2015р. порушує його право, тому підлягає захисту шляхом визнання такої угоди укладеною.

При цьому, позивачем не вказано, яким чином неукладення вказаної додаткової угоди, порушує його право як продавця майнових прав на об"єкт нерухомості та яким чином його порушені права будуть відновлені.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 Цивільного процесуального кодексу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам.

Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача сприятиме ефективному захисту його прав чи інтересів.

Зважаючи на те, що підписавши договір купівлі-продажу від 11.03.2014р. майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований, сторони досягли згоди щодо його істотних умов, підставою для укладення додаткової угоди, згідно позову, є лист відповідача від 16.06.2015р. - відсутні підстави, визначені ч.2 ст.651 ЦК України, для визнання укладеною додаткової угоди.

Разом з тим, відсутні інші правові підстави, визначені ЦК України, для визнання додаткової угоди укладеною.

З приводу позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу, що становить 361479,79 грн. на виконання п.п.20,21 договору купівлі-продажу майнових прав від 11.03.2014р., суд вважає за необхідне вказати наступне.

Пунктом 20 договору від 11.03.2014р. сторони визначили, що гарантією виконання даного договору є умова поетапної фінансової оплати, що здійснюється покупцем з метою надання продавцю обігових коштів, які необхідно продавцю для здійснення будівельно-монтажних робіт (п.20 договору).

Відповідно до п.21 договору покупець здійснює розрахунок за даним договором в наступному порядку та в такі строки: 100000 грн. покупець проплачує за перші 5 місяців рівними долями по 20000 грн. щомісяця з 1-го по 5-те число кожного місяця, а решта вартості (249650 грн.) покупець проплочує продавцю в наступні 60 місяців рівними долями по 4160,83 грн. щомісяця з 1-го по 5-те число кожного місяця.

Слід врахувати, що згідно п.22 договору зазначена вартість майнових прав, сплачених у період з березня 2014р. по жовтень 2021р. складає 349650, грн. Отже, останній строк сплати всіх платежів за договором, ще не настав.

Позивач зазначає, що відповідач сплатила 105300 грн. на виконання умов договору від 11.03.2014р. купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований.

Відповідач в листі від 16.06.2015р., адресованому директору БМПП «Сприяння» ОСОБА_2 , крім іншого, зазначила про внесення нею попередньої оплати вартості будинку для здійснення будівельно-монтажних робіт в сумі 105000 грн. (а.с.162).

Отже, з урахуванням здійсненої відповідачем сплати грошових коштів в сумі 105300 грн. та загальної вартості майнових прав (349650,00 грн.), сума доплати складає 244350,00грн. станом на жовтень 2021р.

Згідно даних позивача сума боргу ОСОБА_1 перед БМПП «Сприяння» станом на 18.07.2016р. становить 126507,19 грн. (а.с.46).

В заяві про зміну предмета позову позивач зазначає, що заборгованість відповідача перед БМПП «Сприяння» з урахуванням індексу інфляції складає 361479,79 грн.

Натомість в матеріалах справи відсутній розрахунок суми заборгованості по основному боргу та з урахуванням індексу інфляції.

В матеріалах справи відсутні відомості та в судовому засіданні представником позивача не вказано, з якої дати ОСОБА_1 перестала проплачувати продавцю (позивачу) грошові кошти рівними долями по 4160,83 грн. на виконання пункту 21 договору від 11.03.2014р.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку, як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим законом та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. №88 (далі Положення).

У п. 2.1 зазначеного Положення вказано, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів на підтвердження суми заборгованості відповідача за договором від 11.03.2014р., періоду виникнення боргу та розрахунку боргу з урахуванням індексу інфляції.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи позивача стосовно наявності у ОСОБА_1 боргу перед позивачем в сумі 361479,79 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Головуючий суддя В. П. Маслак