Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2021 Справа №607/19753/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

за участі секретаря судового засідання Паславської О.П.,

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду, з уточненими позовними вимогами від 24.03.2021 року, до відповідача ОСОБА_4 про стягнення в її користь аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування вимог зазначила, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 27.05.2011року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2019року. В шлюбі у них народилися діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають громадянство двох країн Бельгії та України. З 2018 року діти фактично проживають на території України, в м.Тернополі, дані преюдиційні обставини встановлені рішеннями судів України. Шлюбні відносини між ними припинилися, вони тривалий час проживають окремо у різних країнах, стосунків не підтримують, при цьому діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні та вихованні, оскільки відповідач покинувши Україну з 26.03.2018року жодним чином не бере участі у їх вихованні, не надає жодної матеріальної допомоги на виховання, навчання, харчування, проживання дітей, а також не забезпечує жодним одягом чи іншими речами необхідними для дітей цього віку. Тому просить позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, з тих підстав, що діти сторін спору фактично проживають з їх матір`ю, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року у справі 607/1174/19 скасоване рішення суду першої інстанції про задоволення позову Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , треті особи орган опіки та піклування, Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про забезпечення повернення дітей до Королівства Бельгія, в задоволенні позову відмовлено, таким чином у позивача ОСОБА_3 наявне право на отримання аліментів з відповідача на утримання їх спільних дітей, так як добровільно таку допомогу він не надає.

Представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позов, зазначивши, що діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилися на території Бельгії, є громадянами Бельгії, мають зареєстроване місце проживання в Бельгії, остаточним рішенням Франкомовного суду Першої інстанції м.Брюселя від 27.06.2018року, залишеним без змін Постановою Апеляційного суду Брюселя від 13.02.2019року позивачку ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав і визначено основне і єдине місце проживання дітей з їх батьком ОСОБА_9 , тому вважає, що позов ОСОБА_3 є незаконний та безпідставний.

Вивчивши матеріали справи Суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Судом встановлено, 27.05.2011 року у ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 між позивачем та відповідачем укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією акту про народження /2012/828, складеного 15 березня 2012 року ОСОБА_13 , уповноваженим заступником бургомістра реєстратором Бюро РАЦС комуни Уккл, Брюсельського столичного регіону, Королівства Бельгії.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ще один син ОСОБА_7 , що підтверджується витягом із свідоцтва про народження № НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану комуни Уккел, Королівства Бельгії та підписаного заступником бургомістра реєстратором актів цивільного стану Боріс Діллі.

ОСОБА_5 є громадянином України з 08 березня 2012 року, котре ним набуто на підставі частини 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України». Вказане підтверджується довідкою № 150/2018 про реєстрацію особи громадянином України, виданої 20 червня 2018 року начальником УДМС України в Тернопільській області Я.І. Давибіда.

ОСОБА_7 є громадянином України з 18 вересня 2016 року, котре ним набуто на підставі частини 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України». Вказане підтверджується довідкою № 129/2018 про реєстрацію особи громадянином України, виданої 11 травня 2018 року першим заступником начальника УДМС України в Тернопільській області ОСОБА_14 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2019 р. в цивільній справі №607/14601/18, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ), зареєстрований 27 травня 2011 р.(1682/2011) у ОСОБА_10 (місце одруження ОСОБА_16 ), Королівство Данія.

Як вбачається із довідки №5 від 17.07.2019року ОСББ «Кардинала сліпого,5», ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1 з 01.07.2018року, сини ОСОБА_5 та ОСОБА_7 проживають за зазначеною адресою з матір`ю з 01.07.2018року по теперішній час. Факт проживання дітей за зазначеною адресою підтверджується і довідками про реєстрацію місця проживання особи № 32128/28-03 від 07 грудня 2018 року, № 32127/28-03 від 07 грудня 2018 року.

Згідно довідки №12 від 17.07.2019року виданої завідувачем ДНЗ «Еліт» ОСОБА_7 з 01.08.2018року зачислений та регулярно відвідує даний заклад, бере активну участь у дошкільних заходах та культурному житті закладу.

Відповідно до довідки №02-13/118 від 15.07.2019 року виданої директором ТСШ № 3 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області, ОСОБА_5 навчається в 2-б класі зазначеної школи.

Сторона відповідача наголошує, що рішенням Франкомовного суду Першої інстанції м.Брюселя від 27.06.2018року, залишеним без змін Постановою Апеляційного суду Брюселя від 13.02.2019року позивачку ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав і визначено основне і єдине місце проживання дітей з їх батьком ОСОБА_9 ,

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 червня 2019 року задоволено позов Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні відповідача, які не заявлять самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про забезпечення повернення малолітніх дітей до Королівства Бельгії. Визнано незаконним утримання ОСОБА_3 на території України малолітніх дітей ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зобов`язано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , повернути малолітніх дітей ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 до Королівства Бельгії, як країни походження. Вирішено у випадку невиконання судового рішення у добровільному порядку зобов`язати ОСОБА_3 передати малолітніх дітей ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батькові ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , для забезпечення повернення дитини на територію Королівства

Зазначене рішення скасоване постановою Тернопільського апеляційного суду від 13.08.2019року та прийнято нове, яким у позові Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , треті особи орган опіки та піклування, Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про забезпечення повернення дітей до Королівства Бельгія відмовлено. Колегія суддів прийшла до висновку, що сторона позивача не довела неправомірного переміщення або утримання малолітніх дітей сторін на території України до часу звернення заявника із відповідною заявою, не довела постійного проживання дітей на території Бельгії до моменту переміщення або утримання, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення позивачем права піклування щодо дітей і даних про те, що на день неповернення дітей позивач здійснював фактичне чи з юридичних підстав піклування дитини, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог про повернення малолітніх дітей з підстав визначених Конвенцією про цивільно правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_21 не було постійним місцем проживання дитини до моменту її виїзду в Україну, а також те, що з часу переміщення дитини до часу розгляду справи судом пройшло більше року, діти прижились в новому середовищі, повернення дітей може завдати їм фізичної або психічної шкоди або створити для дітей нетерпиму обстановку та порушити їх тісний зв`язок з матір`ю.

Окрім того, зазначено, що 29 червня 2018 року 102 палатою Франкомовного суду першої інстанції Брюсселя, суд у справах сім`ї, прийняв право на те, що батьківські права щодо спільних дітей та управління їхнім майном, здійснюється виключно паном ОСОБА_9 ; постійне та єдине місце проживання спільних дітей доручено пану ОСОБА_22 . Зазначено що це тимчасово прийняті рішення про заходи. Цим же рішенням ОСОБА_22 відхилено вимогу про примусову репатріацію дітей, а також клопотання щоб вважати актом викрадення неповнолітніх дітей їхнє утримання у будь якому місці за межами їхнього офіційного проживання.

Таким чином, даним рішенням не визначалось місце проживання дітей, не встановлено будь яких обставин та рішень, які б свідчили про неправомірність дій відповідачки в розумінні Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей.

Обставни встановлені зазначеним рішенням, що набрало законної сили, в силу ч.4 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів.

Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно ч.2, ч.3 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4)інші обставини, що мають істотне значення.

З метою отримання даних про доходи відповідача ОСОБА_4 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянина Бельгії, 25.10.2019року судом винесено ухвалу про надання правової допомоги, доручено компетентному суду Королівства Бельгії у встановленому чинним законодавством порядку отримати докази: а саме - довідку про доходи відповідача ОСОБА_4 , однак доручення у визначений судом термін виконане не було, прийнято рішення про відновлення провадження у справі та розгляд справи за наявними у справі доказами.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З доводів позивача, котрі жодним чином не спростовані відповідачем судом встановлено, що тривалий час сторони спору проживають окремо у різних країнах, стосунків не підтримують, діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із матір`ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Окрім цього, суд бере до уваги, що ОСОБА_8 є працездатного віку, будь-яких доказів, що за станом здоров`я чи матеріальним становищем він не може виконувати своїх обов`язків щодо утримання дітей не здобуто.

Також суд наголошує, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження не можливості перетину державного кордону України та неможливості спілкування з дітьми, як і доказів того, що саме ОСОБА_3 чинить перешкоди йому як батькові у спробах побачитися із дітьми.

Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими, з урахуванням викладеного та вимог ст.180, 182 СК України, приймаючи до уваги прожитковий мінімум для дитини відповідно віку, матеріальне становище та стан здоров`я відповідача та дітей, виходить з рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дати звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 282, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (громадянина Королівства Бельгія, ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса реєстрації та проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (громадянка України, адреса реєстрації та проживання АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 21.08.2019 року , і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 (громадянина Королівства Бельгія, ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса реєстрації та проживання АДРЕСА_2 ) в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк