КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5546/20
Провадження № 2/552/197/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2021 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Дубовик І.О.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_4 25.11.2020 року звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Посилалась на те, що у шлюбі з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їх син ОСОБА_5 .. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 червня 2016 року шлюб між ними було розірвано. У подальшому постановою Полтавського апеляційного суду від 16.11.2020 року їй було надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України - до Королівства Норвегії з метою навчання за кордоном на період часу з 01.09.2020 року по 30.05.2021 року (включно) з обов`язковим поверненням на територію України у супроводі матері ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 .. Зазначила, що ОСОБА_5 з 19.06.2020 року проживає разом з нею у Королівстві Норвегії Муніципалітет Екнес, Осен, місто Мюре. З моменту виїзду їхнього сина на навчання до Королівства Норвегії відповідач не надає коштів на утримання сина, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок. Також посилалась на те, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати свого сина. Окрім того, він являється працездатною особою, має постійне місце працевлаштування.

У зв`язку з чим, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 19.06.2020 року до 30.05.2021 року.

01.12.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Полтави у даній справі відкрито провадження та вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням до судового розгляду на 28.12.2020 року.

24.12.2020 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що після розірвання шлюбу він та позивач уклали письмову угоду про проживання їхнього сина разом з ним і з того часу їх спільний син проживав з відповідачем та знаходився на його утриманні. Також, між ними було укладено усну угоду про надання коштів на утримання сина, яку позивачка майже не виконувала. Зазначив, що син знаходиться за кордоном по незалежним від нього причинам. Постановою Полтавського апеляційного суду від 16.11.2020 року не визначалось місце проживання дитини, а тільки надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон без його згоди. Також, посилався на те, що позивач подає позов в Україні, хоча вона є резидентом Королівства Норвегії. Загальний порядок розгляду справ про призначення аліментів стосується тих позивачів і відповідачів, дітей, які знаходяться на території України, а у всіх інших випадках передбачено спеціальний порядок на підставі міжнародних договорів, а тому позов ОСОБА_4 не ґрунтується на законодавстві України. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

24.12.2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Посилався на те, що ОСОБА_4 кілька разів за чотири роки надавала матеріальну допомогу на утримання сина. Суми, які вона перераховувала не були фіксованими, а взимку 2020 року вона повідомила, що допомогу більше не надаватиме. 05.03.2020 року він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , але йому було відмовлено у видачі судового наказу. У подальшому 17.03.2020 року він звернуся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 01.04.2020 року Київським районним судом м. Полтави було видано судовий наказ. 09.12.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Полтави даний судовий наказ було скасовано та роз`яснено право звернення з тими самими вимогами у позовному провадженні.

У позовній заяві просив суд стягнути з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2020 року.

28.12.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Полтави прийнято зустрічну позову заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

05.01.2021 року до суду від представника позивача ОСОБА_6 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що ОСОБА_2 посилається на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21.08.2019 року про затвердження мирової угоди, згідно якої неповнолітній син ОСОБА_5 проживає разом з позивачем (по зустрічним позовом), та замовчує, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 19.06.2020 року (з моменту виїзду за межі України) проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 у Королівстві Норвегії Муніципалітет Екнес , Осен, місто Мюре та перебуває на утриманні виключно матері. Також, посилався на те, що ОСОБА_5 проживає з 19.06.2020 року по 30.05.2021 року разом з матір`ю ОСОБА_4 , яка самостійно його матеріально утримує, а батько ОСОБА_2 ухиляться від сплати аліментів та утримання сина, чим порушує свій конституційний обов`язок. Відтак, стягнення аліментів на утримання дитини здійснюється на користь одного з батьків з ким проживає дитини, зокрема на ОСОБА_4 , а не на ОСОБА_2 .. Крім того, позивачем за зустрічним позовом обрано неналежний спосіб захисту, зокрема стягнення аліментів за минулий період з 05 березня 2020 року, однак, як сам ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_4 все ж надавала матеріальну допомогу та не зазначає, поважність причини не звернення до суду про стягнення аліментів з ОСОБА_4 саме в позовному провадженні. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

20.01.2021 року до суду від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якої останній зазначив, що ОСОБА_4 не заперечувала його право на стягнення аліментів з 05.03.2020 року, не наводить правового обґрунтування для звернення ним до суду з позовом, адже у березні 2020 року було видано судовий наказ про стягнення аліментів. Також зазначив, що з березня 2020 року ОСОБА_4 не надавала матеріальну допомогу, прямо відмовилась її надавати в подальшому.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.01.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, попередньо надали заяву про проведення розгляду справи у їх відсутність.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. У задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити.

У судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні. Зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.07.2016 року./а.с.8/.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17.06.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - розірвано./а.с.9/

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21.08.2019 року затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої ОСОБА_4 та ОСОБА_2 домовилися : визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з його батьком - ОСОБА_2 /а.с.48-49/

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2020 року - скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька задоволено.

Надано ОСОБА_4 дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України - до Королівства Норвегії з метою навчання за кордоном на період часу з 01.09.2020 року по 30.05.2021 року (включно) з обов`язковим поверненням на територію України у супроводі матері ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 /а.с.4-21/

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розпочав навчання у 3 класі в Школі Мюре з 17.08.2020 року./а.с.25/

Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із ОСОБА_4 ..

Відповідно до ст.ст.141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.28 ЦПК України визначено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Посилання відповідача про те, що позивач подає позов в Україні, хоча вона є резидентом Королівства Норвегії, а тому передбачено спеціальний порядок розгляду справи про стягнення аліментів на підставі міжнародних договорів не заслуговує на увагу, адже ОСОБА_4 є громадянкою України, а тому вона наділена правом звертатись за захистом своїх порушених прав до судів України.

При вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Суд, враховуючи стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який є працездатним, немає на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до 30 травня 2021 року .

Саме такий розмір аліментів має забезпечити право неповнолітнього ОСОБА_5 на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів 25.11.2020 року, а тому саме із цього дня підлягають стягненню аліменти.

Підстави для стягнення аліментів з 19.06.2020 року, тобто фактично за минулий час, враховуючи вимоги ст.. 191 СК України, відсутні.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою Верховного суду від 09.04.2020 року у справі № 199/3429/18 встановлено, що присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду.

ОСОБА_2 не довів та не надав докази того, що вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати.

Також варто зазначити, що дитина із 19.06.2020 року до 30.05.2021 року проживає разом із ОСОБА_4 та перебуває на повному її утриманні, а у силу ч.3 ст.181 СК України встановлено, що аліменти стягуються на користь того із батьків з яким проживає дитина, а тому у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина необхідно відмовити

У зв`язку із частковим задоволенням вимог ОСОБА_4 , із ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір у розмірі 560 грн. 54 коп., від сплати якого звільнений позивач.

Судові витрати за зустрічною позовною заявою необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до 30 травня 2021 року , починаючи з 25 листопада 2020 року.

У частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь держави судовий збір у розмірі 560 грн. 54 коп..

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина відмовити.

Судові витрати за зустрічною позовною заявою віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2021.

Головуючий Т.В.Шаповал