Ухвала

01 липня 2021 року

м. Київ

справа № 362/3043/18-ц

провадження № 61-13063сво20

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Гулька Б. І. (суддя-доповідач),

суддів: Висоцької В. С., Крата В. І, Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Фаловської І. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - закрите акціонерне товариство «Lestera»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

треті особи: ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу закритого акціонерного товариства «Lestera» на постанову

Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року закрите акціонерне товариство «Lestera» (далі - ЗАТ «Lestera») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи:

ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»), про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ЗАТ «Lestera» є власником автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію, виданим Державним агентством «Регітра» Литовської Республіки. Довіреністю від 16 квітня 2016 року товариство уповноважило Хілініча Б. В., зокрема, керувати вищевказаним автомобілем та представляти інтереси товариства у питаннях страхування автомобіля.

14 вересня 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,

та автомобіля «Mersedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року у справі № 362/4905/17 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні вищевказаного ДТП за статтею 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілю «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , завдано механічних пошкоджень. Вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля «VolkswagenPassat» станом на 27 листопада 2017 року становить 72 292,72 грн, що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку від 27 листопада 2017 року

№ 2511, складеного на замовлення ОСОБА_2 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 . Вартість складання вказаного звіту становить

1 500 грн, що підтверджується квитанцією від 27 листопада 2017 року

№ 576766. Крім того, ОСОБА_2 було надано послуги з перевезення евакуатором автомобіля «Volkswagen Passat» на загальну суму 1 700 грн, що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 14 вересня та 24 листопада 2017 року.

Посилаючись на викладене, ЗАТ «Lestera» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 на користь товариства 75 492,72 грн, з яких вартість майнового збитку -72 292,72 грн, витрати на складання звіту з визначення розміру збитків - 1 500 грн та послуги евакуатора - 1 700 грн.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року у складі судді Корнієнка С. В. позов ЗАТ «Lestera» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Lestera» у рахунок відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, 75 492,72 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 23 липня 2019 року у складі судді Марчука О. Л. заяву ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року скасовано. Вищевказану справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 16 березня 2020 року позов ЗАТ «Lestera» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Lestera» у рахунок відшкодування майнової шкоди 55 992,72 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того,

що внаслідок ДТП, яка сталася із вини відповідача, пошкоджено транспортний засіб позивача. У силу вимог статті 1194 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд відхилив посилання відповідача на необхідність застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04 липня 2018 року

у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, оскільки позов подано у червні 2018 року і позивач не мав можливості враховувати зазначені висновки.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - задоволено. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня

2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ЗАТ «Lestera» відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що страховик заподіювача шкоди та потерпіла особа визнали за взаємною домовленістю суму, яку

має отримати потерпіла особа у зв`язку із пошкодженням його майна, не керуючись при цьому, актами оцінки майна. Позивачем не доведено розмір сум, які відповідно до законодавством має відшкодувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

У вересні 2020 року ЗАТ «Lestera» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, а рішення міськрайонного суду залишити у силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 1194 ЦК України, а також висновки й мотиви Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 04 липня

2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, так як

у цій справі інші фактичні обставини. Водночас судом апеляційної інстанції не враховано правових висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постановах

від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, провадження

№ 61-14827св19, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, провадження № 61-12032св19, від 22 липня 2020 року у справі № 583/3159/18, провадження № 61-9730св19.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року справу

№ 362/3043/18-ц за позовом ЗАТ «Lestera» до ОСОБА_1 , треті особи:

ОСОБА_2 , ПрАТ «СК «Провідна», про відшкодування майнової шкоди передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного

суду у складі Верховного Суду з посиланням на частину другу статті 403 ЦПК України, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду вважала, що необхідно відступити від правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року

у справі № 755/5374/18, провадження № 61-14827св19.

Так, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі

№ 755/5374/18, провадження № 61-14827св19, послалася на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня

2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений

особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок

перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно

зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу

її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Відповідно, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової

палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/5374/18, провадження

№ 61-14827св19, погодився з висновками судів попередніх інстанцій,

які стягнули на користь потерпілої у ДТП особи з винуватця різницю

між сумою фактичних витрат потерпілої особи та виплаченим страховим відшкодуванням, визначеним страховою компанією за угодою з потерпілою особою.

З урахуванням викладеного висновок Верховного Суду у складі колегії

суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по суті

зводиться до того, що винуватець ДТП, який незгідний із визначеною страховою компанією за угодою із потерпілою особою сумою страхового відшкодування, повинен виплатити потерпілому різницю між виплаченим відшкодуванням та розміром фактичної шкоди, а потім оспорювати розмір страхової виплати.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вважала, що зазначений правовий висновок не може бути застосований до спірних правовідносин з огляду на таке.

За встановленими у справі, яка переглядається, так і у справі № 755/5374/18, провадження № 61-14827св19, обставинами потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася. Такі дії потерпілої особи та страховика врегульовані положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Проте, у справі № 6-2808цс15, в якій Верховний Суд України 20 січня 2016 року сформулював застосований Третьою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду правовий висновок, розмір страхової виплати не визначався угодою між спадкоємцями потерпілого

та страховиком. Тому наведений правовий висновок не може бути застосований до правової ситуації, коли потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку.

Згідно з відомим принципом рacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), а тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.

Отже, виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у межах страхових сум, зазначених

у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:

- загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;

- розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.

Наведене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу до розуміння і тлумачення норм матеріального права у подібних правовідносинах, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

З огляду на викладене, касаційна скарга ЗАТ «Lestera» на постанову

Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року підлягає прийняттю

до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу за позовом закритого акціонерного товариства «Lestera» до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування майнової шкоди, за касаційною скаргою закритого акціонерного товариства «Lestera» на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Направити учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий Б. І. Гулько

Судді: В. С. Висоцька

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

І. М. Фаловська

М. Є. Червинська