ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/129/21 Справа № 206/7061/19 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К.С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

18 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро заяву представника ОСОБА_1 адвоката Гусакової Оксани Борисівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.11.2008 року в розмірі 6 781,70 грн., що складається з тіла кредиту.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задоволено частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам за користування кредитом скасовано та ухвалено в цій частині нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість по відсоткам за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 29 листопада 2008 року в розмірі 4 809,71 грн. за період з 29 листопада 2008 року по 31 березня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом відмовлено.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року в частині задоволених позовних вимог залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судовий збір в розмірі 184,67 грн.

02 лютого 2021 року до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Гусакової Оксани Борисівни про ухвалення додаткового рішення, в якій просить ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 21 886,00 грн.

Згідно з пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник ОСОБА_1 адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».

У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19) зазначено, що «інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу».

Апеляційним судом встановлено, що на підтвердження здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги № 10 від 04.02.2020 року з адвокатом Гусаковою Оксаною Борисівною (т.1 а.с.224); додаткова угода від 30.05.2020 року до договору про надання правової допомоги від 04.02.2020 року (т.1 а.с.225); акт виконаних робіт № 2 від 02.03.2020 року (т.1 а.с.227); акт виконаних робіт № 3 від 28.07.2020 року (т.1 а.с.227).

Проте, представник відповідача не надала суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відповідачем та його представником у договорі № 10 про надання правової допомоги від 04.02.2020 року було визначено п.3 вартість гонорару та спосіб оплати в розмірі 15 000,00 грн., який сплачується наступним чином: 7 500,00 грн. в день підписання договору, решту 7 500,00 грн. до 04.03.2020 року, а за три дні перед кожним судовим засіданням сплачується по 500,00 грн., однак будь яких належних та допустимих доказів сплати платежів за договором, ані відповідачем, ні його представником до суду надано не було.

Такий же спосіб оплати визначений і в додатковій угоді від 30.05.2020 року до договору про надання правової допомоги від 04.02.2020 року.

Крім того, представником відповідача взагалі було здійснено подвійні розрахунки, так у детальному описі робіт (наданих послуг) від 02.03.2020 року та від 28.07.2020 року представником відповідача здійснювався розрахунок погодинної оплати, а в той же час у вищезазначеному договорі було розраховано погодинний та фіксований розмір оплати послуг адвоката.

Також, колегія суддів звертає увагу, що доводами поданої заяви є те, що судом апеляційної інстанції не вирішено питання про розподіл судових витрат повязаних з витратами на правничу допомогу за результатами розгляду справи. Однак, апеляційним судом в постанові від 16 вересня 2020 року (т.1.а.с.246-247) вже було вирішено питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового сбору та витрат на професійну правничу допомогу, про які йдеться в заяві про ухвалення додаткового рішення, а саме вирішуючи заяви представника відповідача адвоката Гусакової Оксани Борисівни про стягнення витрат на професійну правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 15 000,00 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000,00 грн., суд, з урахуванням результату розгляду справи, прийшов до висновку, що такі заяви не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини п`ятої статті 270 ЦПК України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для ухвалення додаткового рішення (постанови) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 133, 137, 270 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Гусакової Оксани Борисівни про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко