КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року

справа № 754/15162/19

провадження № 22-ц/824/4013/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Русинчук І .І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

боржник - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року у справі за клопотанням ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Радянського району міста Гомеля (Республіка Білорусь) від 11 травня 2016 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Радянського району міста Гомеля (Республіка Білорусь) від 11.05.2016 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Радянського району міста Гомеля (Республіка Білорусь) від 11 травня 2016 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 задоволено.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нове рішення, яким задовольнити клопотання ОСОБА_1 щодо виконання рішення на території України рішення Радянського району м. Гомеля від 11 травня 2016 року про стягнення аліментів з дати винесення апеляційним судом рішення за результатами апеляційної скарги.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції постановлено ухвалу без належного повідомлення ОСОБА_2 щодо розгляду справи.

Зазначає про те, що ОСОБА_1 звернулась до суду 17.10.2019 року з клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, яке набрало законної сили 25.08.2016 року. Зазначає, що стягнення аліментів є періодичними платежами, а тому суд при задоволенні клопотання мав обмежитись трирічним строком стягнення заборгованості, відповідно до ст. 463 ЦПК України.

Крім того, зазначає, що в клопотанні про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення суду ОСОБА_1 зазначала про здійснення стягнення аліментів на території України з 01 липня 2019 року, однак ухвала суду не містить початку виконання судового рішення на території України, що призводить до повторного стягнення з ОСОБА_2 аліментів починаючи із 01 липня 2014 року.

Також зазначає про те, що ОСОБА_2 добровільно сплачуються аліменти на користь ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання суд першої інстанції виходив із того, що воно є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

10.11.1994 Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладена державами-членами Співдружності Незалежних Держав від 22 січня 1993 р.

Згідно статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Судом встановлено, що рішенням суду Радянського району міста Гомеля (Республіка Білорусь) від 11.05.2016 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25% всіх видів його заробітку і (або) іншого доходу щомісячно, але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на особу населення, починаючи з 14.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки голови суду Радянського району міста Гомеля Лобунец В.І., вищевказане рішення набрало законної сили 25.08.2016 року та підлягає виконанню.

Постановою завідувача сектору Відділу примусового виконання Залізничного району м. Гомеля Глазунової Н.Ф. від 18.07.2019 року, було повернуто стягувачу виконавчий документ. Зі змісту даної постанови вбачається, що по виконавчому документу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 25% виконання не проводилось, даний виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з встановленням місця проживання боржника на території України, виконавче провадження закінчене.

Відповідно до статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Рішення суду Радянського району міста Гомеля (Республіка Білорусь) від 11.05.2016 року набрало законної сили, рішенням визначено стягнення періодичних платежів, а тому може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення.

Підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, визначених ст. 468 ЦПК України, судом не встановлено, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначене клопотання підлягає задоволенню, а рішення суду Радянського району міста Гомеля - визнанню та примусовому виконанню на території України.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення про стягнення аліментів, що за своєю суттю є періодичними платежами, а тому суд повинен був обмежитись трирічним строком стягнення заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту клопотання ОСОБА_1 вбачається, що остання просить здійснити стягнення аліментів на території України з 01 липня 2019 року. Суд перевіряє лише підстави для надання дозволу на виконання відповідного міжнародного рішення суду, та не переглядає рішення по суті. Вказані обставини були враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку від 23.02.2021 року (а.с.185).

Відповідно до Довідки Голови суду Радянського району м. Гомеля рішення суду Радянського району міста Гомеля виконувалось на території Республіки Білорусь. 18.07.2019 року постановою судового виконавця виконавчий лист повернуто стягувачу; станом на 01.07.2019 року заборгованість по аліментам складає 598, 74 рублів (а.с.13, 16).

Матеріали справи не містять відомостей про те, в якій частині виконано рішення суду на території Республіки Білорусь.

Посилання апелянта на ч. 7 ст. 467 ЦПК України, відповідно до якої суд визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню, якщо воно вже виконувалося раніше, а тому суд повинен був задовольнити клопотання щодо виконання рішення суду не раніше дати винесення судового рішення за відсутності заборгованості у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 щодо сплати аліментів суд відхиляє, враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про те, в якій частині виконано рішення суду на території Республіки Білорусь. Крім того, відповідно до довідки Голови суду Радянського району м. Гомеля у ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі 598,74 рублів.

Посилання в апеляційній скарзі на добровільну сплату ОСОБА_2 аліментів не є підставою для відмови в наданні дозволу на виконання рішення іноземного суду. Добровільне виконання рішення суду враховується державним виконавцем під час виконавчого провадження.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 не був повідомлений про розгляд справи колегія суддів приймає до уваги, однак вказане порушення усунуто при апеляційному розгляді. Боржник реалізував своє право на надання пояснень та заперечень на доводи заяви про надання дозволу на виконання міжнародного рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 462-468 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоводення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді