Справа № 500/3741/19
Провадження № 2/946/737/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Пащенко Т.П.,

при секретарі Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїл в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 15.03.2019 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «VOLVO», державний номер НОМЕР_1 по вул.Хотинська з боку вул.Грецька на пepexpecті з вул.Бендерська в м.Ізмаїлі Одеської області, не виконав вимогу дорожнього знаку «Надати дорогу», внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2019 року було встановлено, що відповідач своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. В наслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, завдано матеріальний збиток на суму 155264,74 грн., як визначено згідно із експертним автотоварознавчого дослідження, складеного експертом Пастир Ю.І. №60-19 від 06.04.2019 року. Сума збитків у poзмірі 98019,80 грн. була відшкодована страховою компанією ЗАТ СК «УНІКА (Кредо-Класик)», однак залишок у poзмірі 57244,94 грн. не було погашено ні відповідачем, ні страховою компанією. Kpiм того, позивач поніс витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку у poзмірі 2000 грн., що підтверджується квитанцією №60 від 06.04.2019 року. Також, позивач зазначає, що йому завдана моральна шкода, яка полягає у завданні йому негативних наслідків в результаті ДТП, в душевних стражданнях, пов`язаних з пошкодженням його майна, відмови відшкодувати шкоду в добровільному порядку, яку він оцінює у 10000 грн. та просить стягнути з ОСОБА_2 . З огляду на зазначене, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду у poзмірі 59244,94 грн., моральну шкоду у poзмірі 10000 грн., та судові витрати у poзмірі 768,40 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача 07.10.2020 року надала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, покладено на страховика винної особи у межах, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В даному випадку вважає не прийнятим, неналежним та недопустимим як доказ визначення розміру шкоди - висновок №60/19 з визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Hyundai», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , оскільки протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом визнання характеру та обсягу пошкоджень, оскільки перелік пошкоджень ТЗ вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення не свідчить про факт отримання всіх пошкоджень в результаті саме ДТП від 15.03.2019 року, а може вказувати лише про загальний стан ТЗ, в свою чергу експерт при складанні висновку проводить лише зовнішній візуальний огляд автомобіля, про що зазначає та при складанні висновку кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України не несе, тому вважає, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу не відповідає дійсності та є завищеною, тобто не мотивований та не узгоджується даний висновок з обставинами справи, тому викликає сумнів у його об`єктивності, тим паче, відповідач був відсутній при проведенні огляду ТЗ експертом, оскільки його не було сповіщено, ряд пошкоджень автомобіля позивача, не пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою за його участю. За таких обставин, представник відповідача вважає, що сума збитків у розмірі 99000 грн., яка відшкодована страховою компанією відповідає дійсності та є обґрунтованою. Також, не визнає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, вважає суму морального збитку безпідставною, вказує, що у позивача не має будь-яких правових підстав пред`являти такі вимоги.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань по справ суду не надала.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань по справі суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом встановлено, що 15.03.2019 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «VOLVO», державний номер НОМЕР_1 по вул.Хотинська з боку вул.Грецька на пepexpecті з вул.Бендерська в м.Ізмаїл Одеської області, не виконав вимогу дорожнього знаку «Надати дорогу», внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП пасажир автомобіля марки «Hyundai» отримала легкі тілесні ушкодження, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2019 року (а.с.4).

Зазначеною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у poзмірі 340 грн. Відомості про те, що дана постанова суду оскаржувалась сторонами суду надано не було. Постанова набрала законної чинності 02.04.2019 року.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу cepiї НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником автомобіля «Hyundai», державний номер НОМЕР_2 (а.с.23).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу cepiї НОМЕР_4 ОСОБА_2 є власником автомобіля «VOLVO», державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами адміністративної справи №500/2043/19 (провадження №3/500/617/19).

Отже, судом встановлено, що з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, в результаті якої автомобіль «Hyundai», державний номер НОМЕР_2 , належний ОСОБА_1 та під керуванням ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушенні, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про страхування», серед обов`язків страховика визначено, шо при настанні страхового випадку він має здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/9060267 від 12.06.2018 року страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн., франшиза - 1000 грн. (а.с.100).

ОСОБА_3 повідомила ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» про дорожньо-транспортну пригоду та з метою отримання страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу ОСОБА_1 звернувся до страховика з відповідною заявою про страхове відшкодування 18.03.2019 року. (а.с. 103, 105).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування», страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

За змістом ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36 згаданого закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Hyundai», державний номер НОМЕР_2 , відповідно до висновку №60/19 експертного автотоварознавчого дослідження ПП ОСОБА_4 становить 155264,74 грн. (а.с. 5-17).

Відповідно до страхового акту, складеного 25.04.2019 року, виплата страхового відшкодування підлягає у сумі 99000 грн. (а.с.130).

25.04.2019 року ПрАТ «СК «УНІКА» видано наказ №00293878 про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 . Згідно із розрахунку суми збитків в poзмірі 99000 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів по системі «Аваль-Експрес» (а.с. 128).

Як вбачається з платіжного доручення №084638 від 02.05.2019 року ПрАТ «СК «УНІКА» сплачено страхове відшкодування у розмірі 99000 грн. (а.с.131).

Абзац 2 частини 1 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо не доведеності суми матеріального збитку, а саме, що висновок №60/19 з визначення матеріального збитку є неналежним та недопустимим доказом визначення розміру шкоди, оскільки доказів на спростування вартості збитків не було подано, а також, сторони не звернулися до суду з клопотаннями щодо призначення експертизи.

Частиною 1 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 різниця між фактичним розміром шкоди i страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 56264,74 грн. (155264,74 грн. - 99000 грн.).

Також враховуючи, що вимоги щодо стягнення суми матеріальної шкоди підлягають задоволенню, тому також i підлягають задоволенню вимоги, які є похідними щодо стягнення вартості визначення розміру матеріального збитку у poзмірі 2000 грн. (а.с. 20), з ОСОБА_2 на користь позивача.

Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 в poзмірі 10 000 грн., суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. №5), роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст.78 того ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням його майна, протиправність дій відповідача ОСОБА_2 , причинний зв`язок між такими діями та їх наслідками, вину відповідача ОСОБА_2 в завданні моральної шкоди, суд приходить до висновку, щодо необхідності стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації в сумі 2000 грн., отже вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,83, 95,141, 258, 259, 263 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 625, 979, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_5 », на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 01 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_7 », суму матеріальної шкоди у розмірі 56264,74 (п`ятдесят шість тисяч двісті шістдесят чотири гривні сімдесят чотири копійки) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_5 », на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 01 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_7 », суму моральної шкоди у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_5 », на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 01 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_7 », суму витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень та судовий збір у розмірі 665,86 (шістсот шістдесят п`ять гривень вісімдесят шість копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.П.Пащенко