Справа № 362/4647/20 Головуючий 1 інстанція- Лебідь-Гавенко Г.М.
Провадження № 22-ц/824/9207/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 червня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила позбавити його батьківських прав відносно їх спільного сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку, визначивши у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька.

Провадження у справі не відкривалося.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2021 року дана справа за позовом ОСОБА_1 передана на розгляд за підсудністю до Голованівського районного суду Кіровоградської області.

Не погоджуючись із ухвалою, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до Васильківського міськрайонного суду Київської області, посилаючись на незаконність і необгрунтованість ухвали.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про направлення справи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживаннявідповідача, оскільки вона об`єднала у позовній заяві декілька позовних вимог, серед якиє є вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку та стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, що згідно ч.1 ст.28 ЦПК України дає їй підстави для подання позову за зареєстрованим місцем її проживання. Хоча вона офіційно зареєстрована на АДРЕСА_1 , фактично проживає зі своєю родиною у АДРЕСА_2 , що на її думку є підставою для подачі позову до Васильківського міськрайонного суду Київської області. Окрім того, у неї на утриманні є неповнолітні та малолітні діти, що унеможливлює її виїзд до суду за місцем проживання відповідача.

Відповідач і третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не

- 2 -

скористалися.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанціїпро передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Передаючи справу на розгляд до Голованівського районного суду Кіровоградської області, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що даний позов не підсудний Васильківському міськрайонному суду Київської області, а належить до територіальної юрисдикції Голованівського районного суду Кіровоградської області за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають вимогам цивільного процесуального закону.

Загальні правила підсудності визначені ст.27 ЦПК України, згідно якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позивачкою позов пред`явлено до ОСОБА_2 , місце проживання якого зареєстроване у встановленому законом порядку у АДРЕСА_3 , яке територіально відноситься до Голованівського районного суду Кіровоградської області.

Згідно ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин суддя першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для передачі справи за підсудністю на розгляд до Голованівського районного суду Кіровоградської області.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка об`єднала у позовній заяві декілька позовних вимог, серед якиє є вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку, що згідно ч.1ст.28 ЦПК України дає їй підстави для подання позову за місцем її проживання до Васильківського міськрайонного суду Київської області колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Згідно ч.1 ст.28 ЦПК України, яка надає позивачцу право вибору підсудності, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Отже, дана норма надає позивачу право подати позов щодо зміни способу стягнення аліментів виключно за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Судом встановлено, що місце проживання позивачки офіційно зареєстроване на АДРЕСА_1 . Відповідачка не надала суду доказів, що станом на момент пред`явлення позову і передачі справи за підсудністю, тобто

- 3 -

станом на квітень 2021 року, її місце проживання чи місце перебування зареєстроване у встановленому законом порядку у с.Барахти Васильківського району Київської області.

Наданий відповідачкою акт обстеження житлово-побутових умов проживання, складений 23 грудня 2019 року депутатом Барахтівської сільської ради, щодо фактичного проживання позивачки у с.Барахти Васильківського району Київської області, колегія суддів відхиляє як неналежний доказ щодо реєстрації місця проживання, оскільки питання реєстрації місця проживання чи місця перебування врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до ст.3 якого реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Реєстрація відовідачки у с.Барахти Васильківського району Київсьої області відсутня.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, які постійно проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання, чого позивачкою не дотримано.

Посилання у скарзі на те, що що у позивачки на утриманні є неповнолітні та малолітні діти, що унеможливлює виїзд до суду за місцем проживання відповідача, не є передбаченою законом підставою для недотримання судом правил підсудності.

Відхиляючи апеляційну скаргу колегія суддів враховує п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року вказав, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» … Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням п.1 ст.6Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: