КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/5459/2021 Доповідач Заришняк Г.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами: адвоката Олійника Василя Богдановича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , та адвоката Пізняхівського Федора Миколайовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 , про визнання права власності на нерухоме майно, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левцун Андрій Олегович, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та визнання права власності на нерухоме майно, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олена Миколаївна, про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння - квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтуванні позову вказував, що в липні 2015 року йому стало відомо, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2013р. у справі № 761/13673/13-ц, визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 03.11.2011 р. між ним та ОСОБА_6 , а майно - квартиру АДРЕСА_1 ) витребувано з незаконного володіння ОСОБА_7 . Оскільки ОСОБА_7 незаконно володіє цим об`єктом нерухомості, він вважав, що ця квартира має бути витребувана у ОСОБА_7 на його користь.

07.12.2015 року судом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Також в судовому засіданні 07.12.2015 року було залучено до участі у справі ОСОБА_5 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 свої вимоги про визнання права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , з урахуванням змін підстав позову обґрунтовувала тим, що спірну квартиру вона придбала у ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченим 09 грудня 2011 року приватним нотаріусом КМНО Левцуном А.О. та зареєстрованим у реєстрі під № 5074, а 13.12.2011 року КП «Київським міським БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» здійснена реєстрація права власності на цю квартиру. Правовстановлюючі документи є чинними, не скасовані та не визнані недійсними у судовому порядку. Реєстрація права власності на квартиру на ОСОБА_2 проведена без її відома та в порушення вимог іпотечного договору, який був укладений між нею та ОСОБА_2 24.12.2012 року. Претензії щодо цієї квартири зі сторони ОСОБА_5 вважає такими, що порушують її майнові права, оскільки їй не надано компенсації за здійснені ремонтно-оздоблювальні роботи у спірній квартирі.

31.03.2016 року протокольною ухвалою було залучено до участі у справі ОСОБА_2 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

25.10.2016 р. судом до спільного розгляду з первісним позовом прийнято позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Левцун А.О., Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, про визнання договору іпотеки недійсним, застосування наслідків його недійсності, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні квартирою, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування реєстраційного запису про державну іпотеку; скасування реєстраційного запису про державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно; усунення перешкод шляхом виселення зі зняттям з реєстраційного обліку; вселення в спірну квартиру.

ОСОБА_5 в обґрунтування поданих нею позовних вимог вказувала, що спірна квартира належала на праві власності її батькові - ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою 19.06.1992 р. за реєстровим номером 3с-924. На підставі договору довічного утримання, укладеного 12.11.2005 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , право власності на квартиру перейшло до ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Зазначала, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06. 2011 року у справі № 2-2939/11 договір довічного утримання від 12.11.2005 р. був розірваний. Після його смерті, вона як його правонаступниця та єдиний спадкоємець спірної квартири, 05 грудня 2011 р. звернулась до приватного нотаріуса КМНО Гоменюк О.М. із заявою про прийняття спадщини. Проте їй стало відомо, що після винесення рішення про розірвання договору довічного утримання та смерті батька, квартира, яка належала покійному, без відома спадкоємиці перейшла у незаконне володіння інших осіб в результаті укладення за короткий проміжок часу декількох договорів.

ОСОБА_5 вважала, що договір іпотеки, укладений 24.12.2012 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Левцуном А.О., є недійсними та таким, що порушує її законні права як єдиної спадкоємиці.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати цей договір недійсним, застосувати наслідки недійсності даного договору іпотеки шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_5 ; визнати за нею право власності на цю квартиру; скасувати: рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну квартиру, реєстраційний запис № 12228482 про державну реєстрацію іпотеки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний запис № 12228624 про державну реєстрацію обтяжень цієї квартири; усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом виселення з квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку; вселити позивача ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1 .

13 липня 2016 р. протокольною ухвалою суду першої інстанції до спільного розгляду з первісним позовом прийнято позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Левцун А.О., Шевченківська РДА в м. Києві про визнання заповіту недійсним. Поданий позов ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що на час підписання заповіту ОСОБА_8 за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 р. позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння - залишено без розгляду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 рокупозов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Левцун А.О., Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА в місті Києві, ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Шевченківської РДА в місті Києві, про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та визнання права власності на нерухоме майно - задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 24.12.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Левцуном А.О., зареєстрований за № 7595.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано наслідки недійсності договору іпотеки, укладеного 24.12.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 , та вселено ОСОБА_5 в дану квартиру.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 890 грн. 00 коп. у рівних частках, а саме по 3445 грн. 00 коп. з кожного.

В решті вимог позову третьої особи відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 , про визнання права власності на нерухоме майно.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_5 , Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: приватний нотаріус КМНО Гоменюк О.М., про визнання заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі адвокат Олійник В.Б., діючий в інтересах ОСОБА_1 ,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 задовольнити. Визнати ОСОБА_1 добросовісним набувачем та визнати за нею право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Частково задовольнити позов ОСОБА_2 та визнати недійсним заповіт, складений 07 червня 2011 року ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. та зареєстрований в реєстрі за №1918.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити повністю, та в решті позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

В решті вимог рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року залишити без змін.

В апеляційній скарзі адвокат Пізняхівський Ф.М., діючий в інтересах ОСОБА_2 ,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити. Визнати заповіт, складений 07 червня 2011 року ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гоменюк О.М. та зареєстрований в реєстрі за №1918, - недійсним.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 24.12.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , щодо квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Левцуном А.О., зареєстрований за №7595 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовити

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності договору іпотеки, укладеного 24.12.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 , та вселення ОСОБА_5 в дану квартиру - відмовити

В решті вимог рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року залишити без змін.

Учасники справи правом подачі відзиву на апеляційні скарги не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Олійник В.Б., діючий в інтересах ОСОБА_1 , подану ним апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, проти апеляційної скарги адвоката Пізняхівського Ф.М., діючого в інтересах ОСОБА_9 заперечив частково.

Адвокат Пізняхівський Ф.М., діючий в інтересах ОСОБА_9 , подану ним апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, проти апеляційної скарги адвоката Олійник В.Б., діючого в інтересах ОСОБА_1 , заперечив частково.

Інші учасники справи в судове засіданні не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 19.06.1992 р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Київською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_8 набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

12.11.2005 р. ОСОБА_8 уклав договір довічного утримання з ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бєлах Л.А., зареєстрований за № 3 -2588, у відповідності до умов якого право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_6 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2011 року договір довічного утримання № 3 -2588 від 12.11.2005 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , було розірвано.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Правонаступником ОСОБА_8 є ОСОБА_5 , оскільки позивач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 жовтня 2012 року рішення суду апеляційної інстанції було скасовано та залишено в силі рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 07.06.2011 року ОСОБА_8 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гоменюк О.М., зареєстрований за № 1918, відповідно до якого все своє майно він заповів ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва серія НОМЕР_1 , виданого 20.07.2011 р. відділом реєстрації смерті м. Києва, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

18.10.2011 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір позики на суму 1 200 000 грн.

В забезпечення виконання зобов`язання сторони уклали іпотечний договір на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений 18.10.2011 р., зареєстрований за № 2228.

03.11.2011 р. у відповідності до умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_4 .

З матеріалів справи слідує, що 05.12.2011 р. ОСОБА_5 , як єдина спадкоємиця померлого ОСОБА_8 , звернулася до приватного нотаріуса КМНО Гоменюк О.М. із заявою про прийняття спадщини, до складу якої також увійшла спірна квартира.

09.12.2011 р. ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Левцун А.О., зареєстрованого за №5074.

В свою чергу, ОСОБА_3 24.12.2012 р. передала квартиру за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Левцун А.О., зареєстрованим за №7596, в іпотеку ОСОБА_2 в якості забезпечення зобов`язання у розмірі 159 800,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.10.2013 року, визнано недійсним договір іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , а також договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 03.11.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , а майно - вказану квартиру витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 .

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 22.01.2014 року, дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння ОСОБА_8 поза його волею внаслідок порушення умов договору довічного утримання, тому суд вірно витребував майно у останнього власника ОСОБА_3 .

Вищевикладені обставини не потребують доказуванню у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, за змістом якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 14.04.2014 р. ОСОБА_5 звернулась до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо витребування квартири АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_3 , однак рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23.07.2013 року не було виконане.

Звертаючись з позовом про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та визнання права власності на нерухоме майно, ОСОБА_5 зазначала, що їй в кінці 2015 року стало відомо, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування спірної квартири із її незаконного володіння, а ОСОБА_3 , в свою чергу, звернулась до нього з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути позбавлений свого абсолютного права.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч.2-3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (п.1 ч.1 ст. 216 ЦК України) .

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов`язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК є імперативною, і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв`язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК України немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав. Потрібно враховувати, що наслідком визнання правочину недійсним не може бути його розірвання. Застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину можливе лише за наявності рішення про визнання такого правочину недійсним. (Узагальнення Верховного Суду України Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що договір іпотеки № 7595 від 24 грудня 2012 р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є недійсним, оскільки спірна квартира вибула з власності ОСОБА_8 поза його волею, на підставі недійсного іпотечного договору, укладеного 18.10.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , який у подальшому продав квартиру ОСОБА_3 , при цьому рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.07.2013 року у справі № 761/13673/13-ц було встановлено, що квартира перебуває у незаконному володінні ОСОБА_3 , крім того, цим же рішенням квартира була витребувана з її незаконного володіння.

Поряд з цим, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на спірну квартиру, виходячи з того, що вона придбала спірну квартиру на підставі договору купівлі - продажу від 09.12.2011 року, а тому є добросовісним набувачем права власності, не підлягають задоволенню, оскільки як вже було зазначено, що спірна квартира вибула з власності ОСОБА_8 поза його волею, у зв`язку з порушенням умов договору довічного утримання, що було встановлено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014 року.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За правилом ч.ч. 1,2,3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою суду від 23.01.2019 року за клопотанням представника ОСОБА_2 було призначено у даній цивільній справі посмертну судово - психіатричну експертизу.

Згідно висновку експерта № 358 від 26.06.2019 року, ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент складення заповіту - 07.06.2011 року за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та міг керувати ними. Правильність висновку даної посмертної судово-психіатричної експертизи сумнівів у колегії суддів не викликає, оскільки висновок є обґрунтованим, повним, ясним та узгоджується з іншими зібраними у справі доказами.

При цьому, експерт ОСОБА_10 , який попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, був допитаний в судовому засіданні та підтвердив правильність викладеного висновку № 358 від 26.06.2019 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту не підлягає задоволенню, оскільки висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 358 від 26.06.2019 р. було встановлено, що ОСОБА_8 на час складання оспорюваного заповіту усвідомлював значення свої дії та міг керувати ними.

За змістом ч.1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Враховуючи те, що договір іпотеки, укладений 24.12.2012 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є недійсним, так як судовим рішенням було встановлена незаконність права власності на цю квартиру ОСОБА_1 , і майно в неї було витребувано на користь ОСОБА_5 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність визнання за ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосувавши наслідки недійсності договору іпотеки, укладеного 24.12.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом виселення ОСОБА_3 з спірної квартири та вселивши ОСОБА_5 в дану квартиру.

В іншій частині задоволених вимог ОСОБА_5 рішення суду не оскаржувалось.

Рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, наведених в апеляційних скаргах.

Доводи апеляційного скарги адвоката Пізняхівського М.Ф., діючого в інтересах ОСОБА_2 , про те, що оскільки померлий ОСОБА_8 до загострення хвороб у 2010 році не ставив питання про оспорювання як договору довічного утримання, так і заповіту складеного ним на ОСОБА_6 , самостійно не звертався до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, а з таким позовом звернувся його представник, є підстави вважати, що починаючи з 2010 року ОСОБА_8 страждав на психічне захворювання, яке позбавляло його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки повністю спростовуються висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 358 від 26.06.2019 року та іншими зібраними у справі доказами.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам) (ч.2 ст. 113 ЦПК України).

В суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_2 адвокатом Пізняхівським М.Ф. було заявлено клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, в задоволенні якого було відмовлено з тих підстав, що в даній справі проводилась посмертна судово - психіатрична експертиза, експерт ОСОБА_10 був допитаний в судовому засіданні та підтвердив правильність вказаного висновку, тому відсутні підстави для призначення у справі повторної експертизи.

Щодо посилання в апеляційній скарзі представника ОСОБА_11 на те, що позовна заява про розірвання договору довічного утримання була подана не особисто ОСОБА_8 , а його представником, не заслуговують на увагу, оскільки не суперечить нормам чинного цивільного процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги адвоката Олійника В.Б., діючого в інтересах ОСОБА_1 , про те, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано строки позовної давності відносно заявленого позову ОСОБА_5 , не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки з матеріалів справи слідує, що відчуження спірної квартири було здійснено у позасудовому порядку, а саме: 10.11.2015 р. було внесено в реєстр запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі застереження у договорі іпотеки №7595 від 24.12.2012 р., яке відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто, з цього часу інформація про зміну власника спірного майна стала доступною в публічному полі, в тому числі і для ОСОБА_5 .

Позов ОСОБА_5 заявлено в суді 25.10.2016 р., тобто в межах позовної давності.

Інші доводи апеляційних скарг висновки суду не спростовують та не є підставами для скасування законного й обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги: адвоката Олійника Василя Богдановича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , та адвоката Пізняхівського Федора Миколайовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 29 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: