ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 393/54/20

провадження № 22-ц/4809/341/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Дуковського О.Л., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи: ОСОБА_1

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 19.10.2020, суддя Рачкелюк Ю.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 , свідоцтво серії НОМЕР_1 від 20.02.2013р.

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2013 №393/799/13-ц з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначила, що син ОСОБА_5 проживає разом з нею.

Відповідач ОСОБА_1 працює в АТ «Укрзалізниця» Регіональна філія «Одеська залізниця» виробничий підрозділ Локомотивне депо Знам`янка, тому аліменти утримуються із заробітної плати.

Крім щомісячного стягнення аліментів, відповідач жодним чином не приймає участі у понесенні додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_5 , який на протязі 2019 року неодноразово хворів та тричі знаходився на стаціонарному лікуванні один раз в Кіровоградській обласній лікарні та двічі в Новгородківській центральній районній лікарні, також двічі перебував на амбулаторному лікуванні (діагнози: трахеобронхіт, гострий бронхіт, пневмонія, алергічний риніт).

В зв`язку з тим, що 10.05.2017 року дитині проведено оперативне втручання з приводу: аденоїди ІІ ст., син ОСОБА_5 щороку восени і навесні проходить курс протирецидивного лікування і згідно довідки дільничного педіатра КНП Новгородківської районної ради «Центр ПМСД» від 03.01.2020р. №10 потребує санаторно-курортного лікування, пульмонологічного профілю.

ОСОБА_2 зазначила, що згідно довідки лікаря-педіатра КНП Новгородківської районної ради «Центр ПМСД» від 28.01.2020 року №43 ОСОБА_4 спостерігається у групі ЧДХ (часто довго хворіючих) і потребує оздоровлення та санаторно-курортного лікування пульмоногічного профілю, рекомендується: м. Яремче, дитячий санаторій «Прикарпатський» або м. Бердянськ, дитячий санаторій «Бердянський».

З мережі Інтернет позивачу стало відомо, що орієнтована вартість путівки до дитячого санаторію на 25 днів для дитини в супроводі матері складатиме близько 20500 грн., з врахуванням витрат на проїзд залізничним транспортом.

Згідно довідки про доходи за період з липня по грудень 2019 року, виданої КНП «Новгородківська центральна районна лікарня» Новгородківської районної ради від 03.12.2019р. №2, позивач отримує мінімальну заробітну плату, яка за 6 місяців складає 3667,00 грн. Інших доходів вона не має, проживає разом з сином, самостійно оплатити вартість путівки до дитячого санаторію для оздоровлення сина не має можливості.

Відповідач згідно довідки про доходи, наданої бухгалтерією РФ «Одеська залізниця» ВП Локомативне депо Знам`янка №283 від 12.11.2019 за період з травня по жовтень 2019 року має середній заробіток 15729 грн. щомісячно.

Позивач просила суд стягнути з відповідача частину додаткових витрат на санаторно-курортне лікування сина (придбання путівки до дитячого санаторію та проїзд залізничним транспортом) пропорційно до середньомісячного заробітку кожного з батьків, а саме: батько має сплатити 15730 грн. (76,7%), оскільки його середньомісячний заробіток за 6 місяців в середньому склав 15728,72 грн., після утримання податків та інших обов`язкових платежів, а мати має сплатити 4770 грн. (23,3 %), оскільки її середньомісячний заробіток за 6 місяців в середньому склав 3667,07 грн. (після утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 19.10.2020 позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині розподілу розміру витрат на дитину та задовольнити позов в повному обсязі, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що оскільки дитина є малолітньою, без супроводу рідних категорично відмовляється їхати до дитячого санаторію, і як наслідок дана поїздка має проходити у супроводі батьків, тому в позовній заяві зазначені і ці витрати. Судом першої інстанції не взято до уваги матеріальне становище кожного з батьків та можливість понесення ними додаткових витрат на дитину.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14.12.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.01.2021 справу призначено до розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.02.2013 сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2013р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх його видів доходу (заробітку), до повноліття сина ОСОБА_5 .

Позивач надала до суду на підтвердження позову довідки, які підтверджують, що позивач працює в КНП «Новгородківська ЦРЛ» та отримує мінімальну заробітну плату, інших доходів не має, проживає разом з сином, який на протязі 2019 року неодноразово хворів та тричі знаходився на стаціонарному лікуванні та двічі на амбулаторному лікуванні (діагнози: трахеобронхіт, гострий бронхіт, пневмонія, алергічний риніт).

Суд першої інстанції встановив , що у зв`язку з тим, що 10.05.2017 року дитині проведено оперативне втручання з приводу: аденоїди II ст., син щороку восени і навесні проходить курс протирецидивного лікування і згідно довідки дільничного педіатра КНП Новгородківської районної ради «Центр ПМСД» від 03.01.2020р. №10 потребує санаторного курортного лікування пульмонологічного профілю (а.с. 7,8,10,11-13).

Згідно довідки лікаря-педіатра КНП Новгородківської районної ради «Центр ПМСД» від 28.01.2020 року №43 ОСОБА_4 спостерігається у групі ЧДХ (часто довго хворіючих) і потребує оздоровлення та санаторно-курортного лікування пульмоногічного профілю, рекомендується: м. Яремче, дитячий санаторій «Прикарпатський» або м. Бердянськ, дитячий санаторій «Бердянський» (а.с. 9).

Відповідач згідно довідки про доходи, наданої бухгалтерією РФ «Одеська залізниця» ВП Локомативне депо Знам`янка №283 від 12.11.2019р. за період з травня по жовтень 2019 року має середній заробіток 15729 грн. щомісячно (а.с. 17).

Позивач надала до суду з мережі Інтернет (сайт-http://berdyanskiy.top) орієнтовну інформацію щодо вартості путівки до дитячого санаторію на 25 днів для дитини в супроводі матері, яка складає близько 20500 грн., з врахуванням витрат на проїзд залізничним транспортом (а.с. 15-16).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки в судовому засіданні відповідач частково погодився із заявленим позивачем розміром понесених додаткових передбачуваних витрат на майбутнє, які будуть понесені в зв`язку з санаторно-курортним лікуванням сина та виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, з відповідача підлягає стягненню половина фактично понесених у майбутньому додаткових витрат на придбання путівки на санаторне курортне лікування сина ОСОБА_5 , в сумі 4200,00 грн. Крім того, відповідач погодився оплатити самостійно, вартість витрат на проїзд сина залізничним транспортом (плацкарт: стандартний) до дитячого санаторію, в обидві сторони, в сумі 330,98 грн.

Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат та оплату за супровід та перебування в дитячому санаторії позивачки, суд в цій частині позовних вимог відмовив, так як вони є необґрунтованими.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не дав належну оцінку доказам наданих позивачем на підтвердження позову не знайшли свого підтвердження.

Відповідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Згідно ч.ч. 1, 2ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Згідно вимог ст.ст. 141,180 СК України батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач є батьками - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2013р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх його видів доходу (заробітку), до повноліття сина ОСОБА_5 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 перебуває у групі часто хворіючи дітей і потребує санаторного курортного лікування, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9).

Позивач надала до суду з мережі Інтернет (сайт-http://berdyanskiy.top) орієнтовну інформацію щодо вартості путівки до дитячого санаторію Бердянська на 25 днів для дитини в супроводі матері, яка складає близько 20500 грн., з врахуванням витрат на проїзд залізничним транспортом (а.с. 15-16).

З зазначеного сайту вбачається, що харчування, лікування, проживання дитина на термін 24 дні становить 8400 грн. для дорослого 10080 грн.

Проїзд від станції Знам`янка пасажирська до Бердянська в вагоні плацкарт стандартний, становить 165,49 грн.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції неправильно розподілив додаткові витрати на дитину в рівних частках, оскільки не врахував, що відповідач згідно довідки про доходи, наданої бухгалтерією РФ «Одеська залізниця» ВП Локомотивне депо Знам`янка №283 від 12.11.2019р. за період з травня по жовтень 2019 року має середній заробіток 15729 грн. щомісячно, а позивач отримує мінімальну заробітну плату, яка за 6 місяців в середньому складає 3667,00 грн. то відповідно частину додаткових витрат на санаторно-курортне лікування сина батько має сплатити 15730 грн. (76,7%), а мати має сплатити 4770 грн. (23,3 %).

Крім того суд безпідставно стягнув додаткові витрати тільки на лікування дитини не прийнявши до уваги, що хлопчик є малолітній і самостійно не може сам перебувати у санаторії, а тільки з матір`ю.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції відповідач вказав, що він, як батько дитини не відмовляється приймати участь у додаткових витратах на дитину, але за його погодженням та можливістю сплачувати такі витрати, наразі він сплачує аліменти більше половини свого заробітку, що ставить його в скрутне матеріальне становище. Також, він працює з шкідливими умовами праці, на що необхідні кошти для повноцінного харчування. Для того, щоб утримувати себе та сплачувати аліменти позивач працює понадурочно.

Відповідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Згідно ч.ч. 1, 2ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Згідно вимог ст.ст. 141,180 СК України батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати.

Суд апеляційної інстанції приймаючи до уваги встановлені обставини, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в частині розподілу додаткових витрат на дитину у зв`язку з санаторним лікуванням.

Посилання в апеляційній скарзі, що відповідач отримує більший дохід, а тому відповідач відповідно має нести більші витрати у зв`язку лікуванням в санаторії є необґрунтовані.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач, щомісячно в середньому сплачує близько 5100 грн. Відповідно до норм діючого законодавства прожитковий мінімум на дитину в 2020 році віком від 6 до 18 років становить 2318 грн.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Встановлені обставини свідчать, що відповідач з розрахунку на місяць несе фінансові витрати на дитину більші ніж у в рази від прожиткового мінімуму, а тому підстави збільшувати розмір додаткових витрат на дитину у зв`язку з її лікуванням у санаторії визначених судом першої інстанції, відсутні.

Доводи апеляційної скарги в частині часткової оплати відповідачем лікування позивача в санаторії разом з дитиною не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Законодавець визначив, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах саме на дитину, а не на того з батьків з ким проживає дитина, таким чином суд першої інстанції зробив правильний висновок, що дані витрати не можна вважати додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (хворобою).

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 19.10.2020, залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: