Справа № 369/1504/21
Провадження № 2/369/2880/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

31 травня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Усатова Д.Д.

за участю секретаря - Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, у якому просить:

визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач посилається на наступне.

Так, ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого виконкомом Вишневої міської ради від 11.10.2006 року, згідно з розпорядженням № 11 від 11.10.2006 року.

Позивач зазначає, що за її згодою у 2016 році за вищевказаною адресою було зареєстровано невістку - ОСОБА_2 , яка на той час перебувала у шлюбі з сином позивача ОСОБА_3 .

Однак, у 2017 році, відповідач шлюб із сином розірвала та виїхала на постійне проживання до Російської Федерації. На території Російської Федерації відповідач отримала громадянство та уклала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 21.09.2017 року виданого відділом РАЦС Радянського району міста Новосибірська управління по справам РАЦС Новосибірської області, актовий запис № 884.

Таким чином, ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 із 2017 року і до цього часу, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Разом із цим, перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.

Факт не проживання відповідача, підтверджується довідкою депутата міської ради VII скликання Просандєєва Олексія Віталійовича № 1/04-702 від 03.11.2020 року , згідно якої, ОСОБА_5 (сусідка), ОСОБА_6 (сусідка), та ОСОБА_7 (сусідка) підтверджують, що відповідач, колишня дружина сина позивача, з 02.05.2017 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Окрім того, вищезазначений факт підтверджується довідками депутата міської ради VII скликання Просандєєва Олексія Віталійовича № 1/04-582 від 08.09.2020 року та № 1/04-324 від 05.06.2020 року.

Так позивач вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Така втрата зумовлена тривалою, понад три роки, без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації. Крім того, відповідач не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по її утриманню, а тому позивач ОСОБА_1 , як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, посилаючись на норми ст.ст. 71, 72 ЖК України, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 03.02.2021 р., зазначена справа передана в провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д.

Ухвалою суду від 04.02.2021 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 29.03.2021 р., закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 29.03.2021 р. до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надходило.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує позивач у поданому до суду клопотанні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого виконкомом Вишневої міської ради від 11.10.2006 року, згідно з розпорядженням № 11 від 11.10.2006 року.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 463 від 29.01.2021 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 у зв`язку з тривалою, понад три роки без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, а тому позивач як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 47 Конституції Україникожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСРніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ст. 71 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз`яснено у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та відповідно до ст. 264 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у вказаному будинку протягом тривалого часу не проживає, не несе витрат по утриманню житла, будинком не цікавиться, а отже суд вважає, що вона втратила інтерес до даного майна.

Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірною квартирою суду не надано.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірному будинку протягом тривалого часу (понад три роки), підтверджується довідкою депутата міської ради VII скликання Просандєєва Олексія Віталійовича № 1/04-702 від 03.11.2020 року, згідно якої ОСОБА_5 (сусідка), ОСОБА_6 (сусідка), та ОСОБА_7 (сусідка) підтверджують, що відповідач, колишня дружина сина позивача, з 02.05.2017 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Окрім того, вищезазначений факт підтверджується довідками депутата міської ради VII скликання Просандєєва Олексія Віталійовича № 1/04-582 від 08.09.2020 року та № 1/04-324 від 05.06.2020 року.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзиву щодо заявлених позовних вимог, будь-яких пояснень/заперечень/ в спростування зазначеного позивачем, суду надано не було.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу (більше 3 років) не проживає в спірному житлі без поважної причини, а тому наявні підстави, визначені ст. 71 ЖК України для визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Враховуючи надані позивачем докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що підстав, передбачених ст. 78 ЖК України, щодо зберігання прав на житло при тимчасовій відсутності наймача у даному судовому розгляді - судом не встановлено, так як позивачем доведено, що відповідач тривалий час не виконує свої обов`язки по належному утриманню житла та сплати комунальних послуг, без поважних причин, та відсутні у зазначеному житловому приміщенні понад 6 місяців також без поважних причин.

Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 протягом тривалого періоду (понад три роки), суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 223, 258, 263-265, 273, 280-282, 289, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне місце проживання № НОМЕР_2 від 20.04.2016 року) такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне місце проживання № НОМЕР_2 від 20.04.2016 року) на корить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Д.Усатов