ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2716/21 Справа № 206/1325/20 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз про захист прав споживача природного газу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про захист прав споживача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27.11.2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дніпрогаз» було укладено типовий договір про розподілення газу, та споживачу надано код EIC 56ХМ07А17568437М та розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 . Згідно договору споживач щомісячно повідомляє оператору ГРС інформацію про фактичне споживання газу. Ці покази незаконно приводяться оператором до нормальних умов. Протягом листопада 2015 року жовтня 2018 року ніяких додаткових об`ємів газу, що споживається відповідач не встановлював. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 21.09.2018 року ОСОБА_1 , як власник Ѕ квартири АДРЕСА_1 , звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. 24.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про зміну персональних даних. 18.10.2018 року відповідач скоректував персональні дані по споживачу ОСОБА_2 , однак розрахунковий рахунок досі оформлений на померлого ОСОБА_2 .. 23.11.2018 року Національна комісія державного регулювання в сфері енергетики та комунальних послуг прийняла постанову №1490, якою заборонено відповідачу приводити об`єми газу, що споживається до нормальних норм та зобов`язано відповідача провести перерахунок в жовтні 2018 року. У відповідь на скаргу позивача національна комісія державного регулювання у сфері економіки та комунальних послуг надала роз`яснення щодо звільнення споживача від сплати процедури приведення. 25.01.2019 року на звернення позивача відповідач відмовився виконувати постанову №1490 від 23.11.2018 та проігнорував роз`яснення Національної комісії. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та просив суд поновити строку позовної давності, встановити місце входу газопроводу до квартири АДРЕСА_1 через стелю прибудови в опалюваному приміщенні прибудови; встановити місце входу газопроводу в опалюване приміщення де встановлений газовий лічильник №04053 квартири АДРЕСА_1 через стіну з опалюваного приміщення прибудови; встановити коефіцієнти приведення до нормальних умов фактичних показів лічильника ОСОБА_1 за №04053830 відповідно до додатку №5 наказу Міністерства палива та енергетики України №116 від 26.02.2004 року «Про затвердження методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у випадку відсутності приборів для вимірення температури та тиску газу»; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» провести перерахунок газу, що споживався за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з грудня 2015 року по жовтень 2019 року без застосування коефіцієнта приведення до нормальних умов; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» видати ОСОБА_1 помісячні акти за результатами перерахунку спожитого газу за грудень 2015 року по жовтень 2019 року; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» провести перерахунок спожитого газу за 24 дні листопада 2019 року з коефіцієнтом приведення 1,02 та видати акт за результатом перерахунку спожитого газу в листопаді 2019 року; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» провести перерахунок спожитого газу в грудні 2019 року з коефіцієнтом приведення 1,02 та видати акт перерахунку спожитого газу в грудні 2019; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» провести перерахунок спожитого газу за січень 2020 року з коефіцієнтом приведення 1,02 та видати акт за результатами перерахунку спожитого газу в січні 2020 року; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» провести перерахунок спожитого газу за лютий 2020 року з коефіцієнтом приведення 1,02 та видати на руки акт за результатами перерахунку газу в лютому 2020 року; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. та інші судові витрати; визнати різницю в спожитих об`ємах природного газу між стандартними та робочими умовами в період з 01.12.2015 по 30.09.2018 у розмірі 277,92 куб.м. по рахунку № НОМЕР_1 незаконною (том 1 а.с.1-7).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз про захист прав споживача природного газу - відмовлено (том 2 а.с.17-24).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 2 а.с. 34-59).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дніпрогаз» укладено типовий договір ЕІС 56ХМ07А17568437М та розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 (том 1 а.с.17-22)

Згідно договору споживач щомісячно передає оператору ГРС інформацію про фактичний спожитий газ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Після його смерті позивач успадкував належну йому частину квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про прийняття спадщини (том 1 а.с. 38-39).

23.11.2018 року Національна комісія державного регулювання в сфері енергетики та комунальних послуг прийняла постанову №1490, якою заборонено відповідачу приводити об`єми газу, що споживається до нормальних норм та зобов`язано відповідача провести перерахунок в жовтні 2018 року (том 1 а.с. 32)

У відповідь на скаргу позивача національна комісія державного регулювання у сфері економіки та комунальних послуг надала роз`яснення щодо звільнення споживача від сплати процедури приведення (том 1 а.с. 34-35)

25.01.2019 року на звернення позивача відповідач відмовився виконувати постанову № 1490 від 23.11.2018 року та роз`яснення Національної комісії (том 1 а.с. 36-37).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, абз.1 пункту 2 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ визначено, що порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VІ цього Кодексу.

Абзац 2 пункту 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ вказує на те, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках.

Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу.

Відповідно до абзацу шостого пункту 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ, оператор ГРМ зобов`язаний за підсумками місяця, але не пізніше 8-го числа, наступного за розрахунковим місяцем, опублікувати на власному сайті фактичні дані щодо розміру середньозваженої вищої теплоти згоряння природного газу за кожним маршрутом; передбачити у платіжних документах споживачів за послуги з розподілу природного газу, а також в особистому кабінеті споживача, інформацію про величину коефіцієнту приведення до стандартних умов (якщо вузол обліку природного газу споживача не приводить в автоматичному режимі об`єм природного газу до стандартних умов), розмір середньозваженої вищої теплоти згоряння за розрахунковий період, а також розмір спожитого обсягу енергії природного газу (за трьома одиницями виміру: кВтгод, Гкал, МДж).

Діючим законодавством на Відповідача покладено обов`язок при комерційному обліку газу, в тому числі здійснювати дві окремі процедури: 1) приведення газу до стандартних умов; 2) передачу постачальнику інформації щодо обсягу спожитої енергії природного газу за трьома одиницями виміру (кВтгод (кіловат-годинах), Гкал (гігакалоріях), МДж (мегаджоулях)) та величину об`єму природного газу (м куб.) з метою відображення в рахунках обсягу спожитої енергії природного газу за трьома одиницями виміру (кВтгод (кіловат-годинах), Гкал (гігакалоріях), МДж (мегаджоулях)) та величину об`єму природного газу (м куб.).

Згідно п. 2 гл. 1 розд. VI Кодексу ГРМ, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498 в порядку, визначеному цим розділом.

Пунктом 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ встановлено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу (далі Типовий договір розподілу).

Пункт 1.2 Типового договору розподілу визначено, що умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу ГРМ.

Розділ V Типового договору розподілу містить в собі порядок обліку природного газу, що передається Споживачу.

Пункт 5.1. Типового договору розподілу визначає, що облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пункт 5.2. Типового договору розподілу встановлює, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

Для визначення об`єму розподілу та споживання природного газу беруться дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного вузла обліку в Оператора ГРМ беруться дані комерційного вузла обліку Споживача.

Пункт 5.3. Типового договору розподілу встановлює, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем.

П. 5.6. Типового договору розподілу визначає, що після визначення загального об`єму розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу, приведеного до стандартних умов, Оператор ГРМ в установленому порядку здійснює переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії, що має визначатись за трьома одиницями виміру: в - кВтгод, в - Гкал, в - МДж.

Дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВтгод, Гкал, МДж) розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (місяць) зазначаються Оператором ГРМ в особистому кабінеті Споживача (після його запровадження) та/або в рахунку про сплату послуги за цим Договором.

Оператор ГРМ зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником Споживача.

Визначені за умовами цього Договору об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між Споживачем та його постачальником.

Пунктом 1 розділу ІІІ Правил постачання природного газу визначено, що підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є:

- наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

- наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг своєю Постановою №2500 від 30.09.2015 року затвердила Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам.

У відповідності до п. 1.1 Договору цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником.

Згідно із приписами п.31 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» у якому зазначено: «природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією».

Пунктом 4 Постанови НКРЕКП від 26 січня 2017 року №84 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП щодо запровадження на ринку природного газу використання одиниць енергії» (далі - Постанова № 84), передбачено зобов`язання операторів ГРМ додатково передбачити у платіжних документах споживачів за послуги з розподілу природного газу, а також в особистому кабінеті споживача інформацію про розмір коефіцієнту приведення до стандартних умов (якщо вузол обліку природного газу споживача не приводить в автоматичному режимі об`єм природного газу до стандартних умов), розмір середньозваженої вищої теплоти згоряння за розрахунковий період, а також обсяг енергії спожитого природного газу (за трьома одиницями виміру: кВтгод, Гкал, МДж).

Відповідно до змін Кодексу ГРМ, внесених Постановою №84 додатково до перелічених вище норм, прямо наведене положення, що застосовується до всіх, без винятку, споживачів: «Для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, коефіцієнт приведення до стандартних умов (k) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 року № 116, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 березня 2004 року за № 346/8945.

Оператор ГРМ зобов`язаний розмістити на власному сайті інформацію про розміри коефіцієнтів приведення об`ємів природного газу до стандартних умов, у разі якщо вузли обліку природного газу споживачів не забезпечують такого приведення.»

Таким чином, діючим законодавством передбачено, що застосування коефіцієнтів, які передбачені додатками зазначеної Методики, здійснюється до всіх категорій споживачів, в тому числі і до побутових.

НКРЕКП, вважаючи протиправною діяльність АТ «Дніпрогаз» з приведення природного газу до стандартних умов спожитого побутовими споживачами, прийняв Постанову №1490 від 23.11.2018 року «Щодо заборони ПАТ «Дніпрогаз» приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами» (наявна в матеріалах справи).

Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.06.2019р. у справі №640/20081/18, яке набрало законної сили 07 листопада 2019 року за результатом апеляційного перегляду зазначену постанову НКРЕКП визнано протиправною та скасовано.

По зазначеній адміністративній справі, приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову АТ «Дніпрогаз», суд виходив з того, що приведення об`єму природного газу до стандартних умов здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації та подальшого її використання, зокрема, для взаєморозрахунків між суб`єктами ринку природного газу.

Судом було зазначено, що відповідно до п. 5.3 Типового договору розподілу природного газу за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем. Питання приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов врегульовано розділом XV Кодексу газорозподільних систем.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції, що АТ «Дніпрогаз» правомірно та обґрунтовано приводить об`єми природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами, починаючи з жовтня 2018 року.

Питання правомірності приведення обсягів розподіленого та спожитого природного газу до стандартних умов, у тому числі за скаргою ОСОБА_1 , було предметом перевірки Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про що складено акт №119 від 29.03.2019 року та винесено постанову про накладення штрафу на АТ «Дніпрогаз» за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання №501 від 05.04.2019р.

Зазначеною постановою притягнуто Відповідача до відповідальності за порушення, яке має вираз у неправомірності визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по побутовим споживачам на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу) приведених до стандартних умов шляхом застосування коефіцієнтів, передбачених відповідними додатками до Методики, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 року №116.

Відповідно до зазначеної постанови, АТ «Дніпрогаз» мав до 26 квітня 2019 року здійснити перерахунок по споживачам, ЕІС-коди яких: 56XM07A29252226U, 56XM07A16632209A; 56XM07A16632539Q; 56XM07A145661308; 56XM07A17084804R; 56XM07A173372998; 56XM07A21405105X; 56XM07A19491921P; 56XM07A17084206A; 56XM07A17568437M; 56XM07A18694353F; 56XM07A210663183; 56XM07A15526841S; 56XM07A18544891O; 56XM07A21147456S; 56XM07A219408333 фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу (визначити споживання природного газу без урахування коефіцієнту приведення до стандартних умов), починаючи з жовтня 2018 року.

АТ «Дніпрогаз» оскаржив вищезазначену постанову до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

12.03.2020 року рішенням Третього апеляційного адміністративного суду рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі №160/3512/19, було скасовано, позов задоволено та визнано протиправною та скасовано постанову НКРЕКП від 05.04.2019 №501.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020р. у справі №160/3512/19 встановлено обставини щодо ОСОБА_1 (ЕІС-код НОМЕР_2 ), тому ці обставини звільнені від доказування в силу припису ч.4 ст.82 ЦПК України.

За змістом ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач в позовній заяві та в апеляційній скарзі не обґрунтував, які саме обставини під час огляду повинно бути встановлено судом, та не довів підстави, що докази можуть бути втрачені, адже обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони, і у відповідності до вимог ч.7ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, суд не володіє спеціальними знаннями щодо визначення та фіксування розміщеного газопроводу в приміщенні позивача, тому обставини, на які посилається позивач у своїй позовній заяві (щодо входу газопроводу в приміщення Позивача через стелю прибудови в опалювальне приміщення), мають бути встановлені відповідними службами.

Позивач не довів відповідними доказами про наявність спору у сторін з приводу встановлення місця входу газопроводу в приміщення Позивача, оскільки в матеріалах справи не має доказів звернення позивача до АТ «Дніпрогаз» з вимогою провести огляд газопроводу або інвентаризацію та за результатами відповідної перевірки здійснити перерахунок газоспоживання із застосуванням коефіцієнту приведення до стандартних умов, що визначений додатком 5 Методики №116, так само в матеріалах справи не має доказів того, що АТ «Дніпрогаз» відмовив позивачу у перевірці обставин, які останній просить встановити суд через огляд доказів за їх місцезнаходженням.

Виходячи із вищевикладеного, позивачем під час розгляду справи не надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цілому в зв`язку із його недоведеністю є правильними, а рішення - законним та обґрунтованим, оскільки позивачем не доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: