Справа №339/97/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

представника третьої особи Досяк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є бабою неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Їх мати ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_6 і протягом двох років проживає в Угорщині. Батько дітей, ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після укладення шлюбу із ОСОБА_6 , відповідач дуже змінилася, перестала виконувати свої материнські обов`язки щодо неповнолітніх дітей, не займалася їх вихованням та доглядом. ЇЇ чоловік (вітчим) часто ображав дітей, знущався над ними, на що ОСОБА_4 не реагувала.

Відповідач разом із своїм чоловіком навесні 2019 року виїхала на роботу на постійне місце проживання в Угорщину, а неповнолітніх дітей залишила під наглядом старшої дочки ОСОБА_8 .

В лютому 2020 року відповідач приїхала в Україну та вмовила дітей переїхати з нею на проживання в Угорщину, пообіцявши, що вона зміниться і вітчим більше не буде їх ображати. Діти погодилися на переїзд, оскільки повірили її доводам.

Однак, після їх переїзду в м. Будапешт, фізичні та моральні знущання з боку вітчима ОСОБА_6 продовжилися, а поведінка відповідача по відношенню до них не змінилася і вона продовжувала не помічати знущання, побиття та образи дітей її чоловіком.

Крім того, відповідач не займалася вихованням дітей, в перший період не влаштувала їх до школи, відібрала телефони, у зв`язку з чим ОСОБА_5 та ОСОБА_9 не могли навчатися дистанційно у школі в Україні, також ображала їх, закривала в кімнатах, не дозволяла спілкуватися між собою.

В подальшому діти почали просити її повернути їх назад в Україну, де вони будуть проживати з позивачем, вважала, що їм буде краще з ними та безпечніше.

Крім того, онуки у них проживали тривалий час поки не було відповідачки, однак вона відмовилася перевезти дітей в Україну і заборонила позивачу спілкуватися з онуками.

Після побиття вітчимом онука ОСОБА_9 , враховуючи невиконання мамою ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків, 08 грудня 2020 року дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_9 було розміщено у помешканні ОСОБА_8 , з рідною сестрою, яка також проживає в м.Угорщині.

Відтак, 09 грудня 2020 року опікунським органом 19 району міста Будапешт прийнято рішення про обмеження батьківських прав громадянки ОСОБА_4 відносно неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , тимчасовим опікуном призначено сестру ОСОБА_8

12 грудня 2020 рокуОСОБА_5 та ОСОБА_9 повернуті в Україну, і з того часу вони проживають разом з нею у с. Козаківка Болехівської міської ради Івано-Франківської області.

Після повернення в Україну діти є дуже знервованими, замкнутими. Дівчинка дуже боїться, що приїде мама і знову забере її в Угорщину, вона не хоче проживати з відповідачкою, дуже боїться вітчима, який її кривдив, а також вказує, що мама її не любить, не займається її вихованням, не говорить з нею, а тільки кричить та ображає. У зв`язку із цим, вона змушена була звернутися до психолога.

На даний час внучка заспокоїлася, почала наздоганяти навчальну програму в школі, почала більше спілкуватися з однолітками. Близьким другом став брат ОСОБА_9 , від якого вона відчуває постійний захист та підтримку. Вона з чоловіком також намагаються створити для онуків всі умови, щоб діти відчували їхню любов, турботу та підтримку.

Діти проживають у будинку, який належить позивачу і її чоловікові на праві власності. Для онуків облаштовані кімнати, діти мають своє спальне місце, місце для навчання, відпочинку та ігор. Вони забезпечені всім необхідним для проживання, розвитку, навчання, проживають у комфортних для них умовах, відчувають постійну увагу та турботу з її боку, тому вони не хочуть повертатися до матері, а хочуть проживати з нею, оскільки відчувають себе у безпеці.

Відповідно до ст. 60 СК України, її внук ОСОБА_9 , якому вже виповнилося чотирнадцять років може сам визначати місце свого проживання. Тому ОСОБА_9 хоче проживати разом з нею та не має наміру повертатися до мами ОСОБА_4

Внучка ОСОБА_5 , якій виповнилося десять років, хоче також проживати разом з позивачем, оскільки проживання з мамою ОСОБА_4 та вітчимом ОСОБА_6 є небезпечним для неї.

А тому, позивач вважає, що вона, як баба, має право на звернення до суду із позовом про визначення місця проживання неповнолітньої онуки ОСОБА_5 , разом з нею, оскільки вона здійснює догляд за дитиною, дбає про її безпеку, фізичний та моральний стан.

01 квітня 2021 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.

23 квітня 2021 року ухвалою суду зобов`язано третю особу надати висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із позивачем.

13 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання не з`явилася повторно та не подала відзив на позовпро дату, час і місце цього засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, а саме через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.26; 35; 58; 64).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При таких обставинах, враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Свідок ОСОБА_11 , яка є родичем позивача та часто буває в неї та спілкується з дітьми відповідача, пояснила, що дітям добре жити у бабці, оскільки все необхідне для проживання у них є, позивач дбає та піклується про них, цікавиться їхнім навчанням. Діти проживають з грудня 2020 року з ОСОБА_1 . До того часу, як діти повернулися до України, вони жили за кордоном разом із мамою та вітчимом.

Неповнолітній свідок ОСОБА_5 пояснив, що коли він проживав разом зі сестрою в Угорщині, то в їхній сім"ї зі сторони вітчима постійно були приниження психічного і морального характеру. Зокрема, вітчим повідомив, що сидів у тюрмі і вивчив добре психологію людей тому і знає як поводитися з ними.

Після чергового конфлікту ОСОБА_6 вдарив його і він, падаючи, вдарився головою, отримав струс головного мозгу, викликав поліцію, його забрали в лікарню. В подальшому його разом з сестрою ОСОБА_5 передали на проживанні до тітки ОСОБА_1 (сестри матері), яка теж проживає в Угорщині. Згодом зробили відповідні документи і їх відправили на Україну.

Також, повідомив, що з бабусею їм живеться добре, в хаті відчувається любов, ласка, підтримка, догляд. Вважає, що сестрі ОСОБА_9 краще буде жити з бабою, оскільки вона здійснює за ними догляд, готує, підтримує, вислухає їх, цікавиться їхніми інтересами.

Малолітня ОСОБА_5 пояснила, що після того, як повернулася до України (грудень 2020 р.) проживає з бабусею. До того часу вона з братом жили в Угорщині разом із мамою та вітчимом. Після того, як вітчим побив брата ОСОБА_9 , приїхала поліція і забрали їх до старшої сестри ОСОБА_1 .

Повідомила, що хоче жити з бабою, тому що з нею набагато краще. Коли вони жили з мамою, вітчим часто кричав на них, забирав телефони, хотів, щоб вона з ним гуляла, готувала йому їсти. Вона жалілася матері, яка на це не реагувала. Їй було дуже важко вчитися в угорській школі, оскільки дуже складна мова, друзів не було, через проблеми з мовою вона не могла спілкуватися. Вони просили маму, щоб найняла їм репетиторів, однак мама відмовилася, вказуючи що такі послуги є дорогими і вимагала, щоб вони мову вивчили самостійно, що є неможливим. Хоче проживати з бабусею та відмовляється іхати до матері, оскільки боїться вітчима, який побив її брата та часто кричав на неї, а мати не заступалася. Натомість бабуся любить її, підтримує, піклується про неї, таке ж відношення і дідуся. Маму перестала любити через таку поведінку і має до неї почуття страху, просить залишити її проживати разом з бабусею та дідусем в с.Козаківка. Навчання в Козаківській школі дається їй легко, вона є успішною ученицею та нагороджена грамотами.

Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, представника органу опіки та піклування, пояснення свідків, малолітню ОСОБА_9 , повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно вимог ст.77, 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо визначення місця проживання дитини (онуки).

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_15 та ОСОБА_1 є батьками відповідачки ОСОБА_4 , відповідно бабусею та дідом дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , які народилися у відповідача(а.с.49).

Так, відповідач та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 12 січня 2002 року (а.с. 50).

У шлюбі в них народилося троє дітей: ОСОБА_1 , 2000р.н. (на даний час повнолітня), ОСОБА_5 , 2011 р.н., ОСОБА_9 2005р.н. (а.с.6; 51).

Батько дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.48).

В подальшому, 11 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 (а.с.7) та забрали дітей на проживання в Угорщину.

Як встановив суд з пояснень опитаних судом неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , зі сторони вітчима вчинялося насильство над ними, з приводу чого позивач зверталася до Уповноваженого Президента України з прав дитини ОСОБА_7 щодо можливих фактів насильства зі сторони вітчима ОСОБА_6 над її онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

За повідомленням угорських компетентних органів, було проведено зустрічі з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , а також з їх матір`ю ОСОБА_4 , здійснено декілька перевірок за місцем їх проживання та в навчальному закладі.

За їх результатами підтверджено факти насильства над дітьми, зокрема з боку вітчима ОСОБА_6 , який на початку грудня 2020 року наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 , якого доставлено до лікарні, а щодо ОСОБА_6 (вітчима) розпочато кримінальне провадження (а.с.11).

Відтак, за рішенням відділення поліції 19 району Головного управління поліції міста Будапешт , 08 грудня 2020 року дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_9 розміщено у помешканні ОСОБА_8 (рідної сестри, яка проживає у Будапешті ) (а.с.13-16).

Враховуючи невиконання матір`ю дітей батьківських обов`язків, 11 грудня 2020 року опікунським органом 19 району міста Будапешт прийнято рішення про обмеження батьківських прав громадянки ОСОБА_4 відносно неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , а їх тимчасовим опікуном призначено сестру ОСОБА_8 (а.с.9-10).

Оскільки мати ОСОБА_4 відмовилась передавати опікуну дітей ОСОБА_8 їх документи та особисті речі, 11 грудня 2020 року на її звернення, у Посольстві малолітнім громадянам України оформлено посвідчення на повернення в Україну.

12 грудня 2020 року неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_9 повернуті в Україну і з того часу вони проживають разом з позивачем у с. Козаківка Болехівської міської ради Івано-Франківської області.

29 грудня 2020 року практичним психологом Кулик О. на прохання тітки ОСОБА_24 проведено прихологічне дослідження ОСОБА_5 . Причиною, зі слів тітки, послужило тривале проживання з новим членом у сім`ї (вітчимом), переїзд до м.Будапешт та конфлікт, який трапився в сім`ї. Для реалізації запиту обрано дві проективні методики "Метафоричний авторитет" та "Моя сім`я у вигляді тварин", а також діагостичне консультування. ОСОБА_5 контакт встановлювала поступово. У поведінці спостерігалась скутість і напруженість. У дівчинки мисленнєві процеси в межах вікової норми. Судження логічні, правильні. Особливості встановлення контакту дали можливість зрозуміти про недовірливе відношення до мами, втрати базової безпеки і підтримки.

Методика «Моя сім`я у вигляді тварин» дала можливість визначити рівень тривожності дитини; які є взаємини з членами сім`ї; становище автора малюнка в сім`ї; відносини домінування-підпорядкування в сім`ї; емоційні зв`язки між членами сім`ї; агресивні прояви інших членів сім`ї.

ОСОБА_5 зобразила сім`ю у такій послідовності з власною інтерпретацією: «Малюю від дорослого до найменшого»:

Вітчим - верблюд (надмірна демонстрація і тиск. Тварину зобразила без ніг, про певну неповноцінність. Злість і огида).

Мама - змія (емоційна холодність. Небезпека, злість, образа).

ОСОБА_9 - вовк (одночасно символ хоробрості, материнської любові і турботи та самотності. Безсилля і ніжність).

ОСОБА_5 - дельфін (самотність).

З даного малюнку зроблено висновок: що між членами родини немає тісного емоційного зв`язку. Всі тварини перебувають в певній ізоляції, між якими неможливий контакт. Вітчим виступає авторитарною фігурою, на яку не можливо опертися. Не відчуває ні з ким спорідненості. На маму має образу, тому шо описала, що змія тільки шипить і до неї не можна наблизитись. Емоційна депривація (недостача батьківської любові) і низька самооцінка (дельфін найменший за розміром, намальований останній і в кутку та найбільше його виправляла. Єдина тварина, яка зображена з відтворенням природнього середовища, як потреби у безпеці та опорі). Загалом малюнок є свідчення того, що дитина тривалий час відчувала себе самотньою, ізольованою, непотрібною, такою яка не заслуговує на любов.

Методика «Метафоричний автопортрет» дозволяє визначити актуальний стан та базові погреби. Згідно методики не спостерігається травматичних подій до 5 років. Всі базові потреби відповідно до даного періоду сформовані на достатньому рівні. Такі базові потреби як: право на існування, право на власні потреби, право на незалежність, автономію та захист власних кордонів та право на самоцінність на період діагностичного обстеження порушені. Дитині не вистачає батьківського тепла, турботи близьких, любові, не відчуває опори і безпеки, потребує захисту і навиків відстоювати власні внутрішні кордони.

Як зазначено у висновку, в силу обставин, які склалися в сім`ї, у зв 'язку з розлученням батьків, в подальшому зі смертю батька, одруженням матері на деструктивній особі, переїздом до нової країни, відсутність особистих кордонів, проживання в постій емоційній напрузі, відсутністю здорового оточень та підтримки, дівчинка зазнала психологічної травми, яка щораз підкріплювалася все новими життєвими подіями. Підтвердженням цього є навіть слова «я рада, що вже дві останні ночі сплю». Підпорядкування матері чоловікові, низький рівень емоційної близькості з нею, вимушена ізоляція призвели до того, що на даному етапі у ОСОБА_9 порушені базова довіра до людей, вона невпевнена, сформований патерн догоджати і робити «як треба". Охоплена найгострішим переживанням страху, тривоги і гнуву. В цьому віці ще не достатньо сформоване критичне мислення, тому дитина єдиною проблемою вважає присутність вітчима у їх житті, а не несформованість матері брати на себе зобов`язання турбуватися про безпеку та належне виховання дитини (а.с.8).

З характеристики директора школи Фендик В.І , яка надана 28 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 , проживаючи з матір`ю, вчилася в Болехівській ЗОШ 1-ІІІ ст. № 2 була стараною, здібною, комунікабельною, мала достатні здібності по засвоєнню навчального матеріалу. Добре розвинена зорова та слухова пам`ять, виявлялося логічне та образне мислення. Однак, письмові роботи виконувала не завжди уважно, не дотримувалась правил письма, іноді не виконувала домашніх завдань. Мама ОСОБА_4 з 2 класу не відвідувала батьківські збори, зв`язок з учителями підтримувала старша сестра ОСОБА_8 з відома мами. ОСОБА_4 у телефонному режимі цікавилася успіхами дочки (а.с.12).

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним кодексом України.

Згідно зі ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

У відповідності ст.258 СК України, баба і дід мають право на самозахист онуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82).

Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 р. (Справа №756/7995/15-ц) зауважив, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Як встановив суд з пояснень сторін, свідків, та вбачається з довідки про склад сім`ї від 13 травня 2021 року із позивачем ОСОБА_1 проживають в с.Козаківка Болехівської міської ради Івано-Франківськох області її онуки: ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які зареєстровані в АДРЕСА_2 (а.с.43).

З наданої характеристики виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області встановлено, що позивач зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 разом із чоловіком, дітьми та онуками. Характеризується з позитивної сторони, ввічлива, цілеспрямована, трулолюбива, гарна господиня та мати. Зараз у неї на вихованні перебувають двоє неповнолітніх онуків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , вона належно ставиться до своїх обов`язків по їх вихованню та утриманню (а.с.44).

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 07 травня 2021 року встановлено, що позивач має постійне місце проживання, мати дітей ОСОБА_4 разом із чоловіком проживає в Угорщині. ОСОБА_1 (позивач) утримує дітей за власні кошти, займається вихованням ОСОБА_9 , здійснює догляд за нею. Внуки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 забезпечені всім необхідним для проживання та навчання (а.с.45).

У характеристиці, яка видана директором Козаківської загальноосвітньої школи 1-3 ступеня Дубів Т. вказано, що ОСОБА_5 навчається у 4 класі. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, здібна, активна, комунікабельна учениця. Має здібності по засвоєнню навчального матеріалу, пам`ять дуже добре розвинена, увага стійка, але інколи учениця задумується і при звертанні до неї здригується. Дитина має прихований страх, оскільки боїться, що в будь який момент може з`явитися мама і забрати її до себе, чого вона дуже не хоче. Сім`я, в якій на даний час проживає дівчинка контролює її навчання, цікавиться успіхами, поведінкою, відповідально ставиться до її вихованням (а.с.46).

Згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_5 встановлено, що психологічний розвиток дитини відповідає віковим та анатомо-фізіологічним властивостям. Швидкість сприяння матеріалу учениці достатній, мовлення чітке, добре розвинена пам`ять,увага, мислення, уява. Із бесіди, яка була проведена з дитиною, можна зробити висновок, що дитині на даний час живеться краще з бабусею, яка любить внучку і турбується про її здоров`я та матеріальне забезпечення. Про маму дитина відзивається негативно, не сумує за нею і не бажає проживати разом з нею в Угорщині та навчатися там. Досвід перебування і проживання в цій країні визивають негативні емоції (а.с.47).

В судовому засіданні були допитані також свідок ОСОБА_11 , неповнолітній ОСОБА_5 , малолітня ОСОБА_9 , які підтвердили обставини справи, на які покладається позивач, а також велике бажання дітей проживати з бабусею та дідусем, які постійно про них піклуються та забезпечують їх проживання в спокої, припинення почуття страху у дітей з приводу неправомірної поведінки вітчима ОСОБА_6 .

Окрім того, з ухвали Долинського районного суду від 17 лютого 2016року вбачається, що ОСОБА_6 (вітчим ОСОБА_9 та чоловік відповідача) був засудженим 25 березня 2008 року Берегівським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі і звільнений умовно-достроково від відбування подальшого відбуття покарання на невідбутий термін 1рік 5 місяців, 19днів (а.с. 67-68).

На виконання вимог статті 171 СК України, судом вислухана думка малолітньої ОСОБА_9 , яка повідомила, що категорично не бажає проживати з матір`ю та її співмешканцем, через вчинення психологічного насильства щодо неї та брата з боку вітчима.

Зокрема, ОСОБА_9 не заперечила, що хоче проживати з бабусею, оскільки їй там безпечно та затишно, вона про неї піклуються, підтримує її, розмовляє з нею, що відсутнє у відносинах з матіцр"ю. Також, пояснила, що після повернення на Україну з грудня 2020 року не спілкується з матір`ю, яка до неї не телефонує, її повністю забезпечує всім необхідним бабуся з дідусем.

Таким чином, не надано жодного доказу, які б свідчили про те, що між відповідачем та дочкою існує взаємопорозуміння та те, що дочка бажає проживати з матір"ю та що мати намагається налагодити психоемоційний зв`язок з дочкою.

Суд вважає, що визначення місця проживання ОСОБА_5 з бабусею відповідає бажанням та інтересам дитини, оскільки у неї склався сталий порядок проживання з бабусею. вона успішно навчається у школі, спілкужться з друзями та зміна такої обстановки може призвести до психоемоційного порушення стану дівчинки.

Судом достеменно встановлено, що ОСОБА_9 на даний час проживає у належних умовах, отримує належне піклування та доглядзі сторони позивача.

При цьому суд вважає, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради від 25 березня 2021 року № 51про доцільність проживання дитини разом із бабусею ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 наданий виключно в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , а тому приймається судом і відсутні підстави вважати, що він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Разом з тим, частиною третьою статті 161 СК України, передбачено, що якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Відповідно до частини першої статті 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Право на звернення до суду за судовим захистом прав, свобод та інтересів - одне із найважливіших конституційних прав громадян. Так, відповідно до частини першої та другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Отже, враховуючи положення частин першої, другої статті 55 Конституції України, частини першої статті 4 ЦПК України вважаю, що баба також має право на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання своєї онуки оскільки це відповідає інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

Отже, як вбачається з вище встановлених судом обставин, позивач створила належні матеріально-побутові умови для проживання дитини з нею.

Матеріалами справи та поясненнями свідками підтверджено прихильність дитини до бабусі, яка для дитини в системі міжособистісних відносин відіграє найважливішу роль і будь-яких фактів, які унеможливлюють проживання внуки ОСОБА_9 в сім`ї бабусі та дідуся не встановлено.

Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_9 , суд бере до уваги встановлену обставину того, що дитина категорично не бажає проживати з матір`ю.

Також суд враховує емоційний стан дитини, невротичні прояви через недопустиму форму спілкування з дитиною матері і вітчима, що може привести до невротичного формування особистості, відсутність у відповідача бажання враховувати інтереси дитини.

Отже, на думку суду місцем проживання дитини слід визначити з бабцею -позивачем, що відповідатиме її бажанню проживати в цій сім"ї разом із своїм рідним неповнолітнім братом ОСОБА_5 та необхідне в її найкращих інтересах, сприятиме особистісному та психоемоційному розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Визначаючи місце проживання дитини з позивачем, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суд надає першочергове значення та оцінку саме найкращими інтересами дитини, врахувавши обставини спору.

У той же час постійна відсутність відповідача ставить під сумнів її можливість належним чином та повноцінно утримувати дочку, створити умови для її виховання.

Відповідно до ч.3 ст.161 СК України, якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що мати не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Питання, стосовно визначення місця проживання онука ОСОБА_5 суд не вирішує, оскільки йому виповнилося чотирнадцять років і він, відповідно до ст. 60 СК України, може сам визначати місце свого проживання.

Розподіл судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України: у разі задоволення позову на відповідача покладаються витрати, пов"язані з розглядом справи, що в даному спорі становлять 908,00 грн. за сплату судового збору при подачі позовної заяви.

Керуючись ст.141, 258-259,263-265, 280-281 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із бабою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 - місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради - площа Івана Франка, 12 м. Болехів Івано-Франківська область, .

Дата складання повного тексту рішення 02 липня 2021 року.

Суддя Головенко О.С.