Справа № 188/1583/20
Провадження № 2/188/105/2021
26 лютого 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,
при секретарі судового засідання Олійник В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка в порядку
спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович (далі третя особа) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
06 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною було відкрито виконавче провадження за зазначеним виконавчим написом нотаріуса.
Позивач вважає цей виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки третьою особою було вчинено виконавчий напис поза межами строку, протягом якого такий виконавчий напис міг вчинятися, оскільки строк виконання кредитного зобов`язання в повному обсязі сплинув 30.01.2017, як зазначено в додатку до договору про комплексне обслуговування фізичних осіб від 30.01.2014р., а саме в п. 4.3 цього додатку до договору, а тому з цього дня виникло право вимоги стосовно всієї суми грошових коштів. Виконавчий напис був вчинений 21.08.2020р., що підтверджується оскаржуваним написом. Отже, строк в 3 роки з дня виникнення вимоги на вчинення виконавчого напису, пропущений, оскільки останній день з цих трьох років припадав на 30.01.2020р. Також зауважує про те, що після спливу строку кредитного договору 30.01.2017 відповідач не мав права нараховувати відсотки та комісію за користування кредитом, оскільки з настанням зазначеної дати припинилося нарахування комісії, процентів за користування кредитом.
Крім того, оскаржуваний виконавчий напис вчинений на не передбаченому переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. за №1172, борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений і тому не підлягає виконанню.
Позивач звертає увагу, що у виконавчому написі нотаріуса зазначено, що стягнення відбувається за кредитним договором № 630085087 від
31.01.2014, проте ні анкета-заява, ні додаток не містять жодного номеру
кредитного договору.
Позивач також зазначає про те, що виписка з особового рахунку № НОМЕР_1 є одностороннім арифметичним відображенням певних сум відповідачем, і не підтверджує існування тих чи інших фінансових операцій та не підтверджує безспірність вимог відповідача. З виписки неможливо встановити ні номер рахунку, на який кредит мав надаватися та на який кредит мав повертатися, ні дати та період виникнення та нарахування заборгованості по кредиту та відсоткам, а також неможливо відстежити дати внесення платежів, їх зарахування в рахунок погашення заборгованості.
Позивач зазначає, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, має виходити не лише з формальних положень: чи надав банк нотаріусу документи, передбачені законодавством, а має встановити чи має мав місце спір при вчиненні виконавчого напису, чи мала місце заборгованості і в якому розмірі, чи було порушена процедура вчинення виконавчого напису. Вказана правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017р. у справі №6-887цс17.
Ухвалою суду від 20.11.2020 цю позовну заяву прийнято до розгляду
в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрите провадження і призначено розгляд справи по суті на 10 грудня 2020 року, який неодноразово відкладався у зв`язну з відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, у позові представник просила розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за їхньої відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа без самостійних вимог в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, пояснення чи заперечення на заявлені вимоги не надійшли.
На підставі положень статей 280-281 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.
Оцінивши в сукупності надані суду позивачем докази, встановивши на їх підставі обставини справи та правовідносини, які їм відповідають, застосувавши норми права, які регулюють ці правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.
Згідно зі ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як встановлено в судовому засіданні, на підставі анкети-заявки про акцепт пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у рамках продукту «Максимум» позивачу надано в користування картку із встановленим кредитним лімітом.
Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 по 11.03.2020.
Як вбачається з виконавчого напису, позивачу було нараховано:
прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 9 358,72 грн; строкова заборгованість за комісією 382,51 грн;
строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом на суму 6 525, 94 грн;
строкова заборгованість за штрафами і пенями - 3 188,60 грн.
Крім того, позивачу нараховано плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 650 грн.
Загальна сума, яка підлягає стягненню з позивача, становить 20 105,77 грн.
06 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса.
Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса (далі перелік), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості із підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис виданий на
підставі п. 2 переліку.
Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд зазначеної ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року.
Вказана постанова апеляційного суду відповідно до п.4 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту її проголошення 22 лютого 2017 року, а отже, з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 21 серпня 2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже, такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав, передбачених п.2 переліку, неможливість вчинення виконавчого напису щодо кредитної заборгованості позивача була обумовлена й іншими обставинами.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05.06.2017 у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів, які б спростуввли доводи позивача, викладені у позові.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Отже, на думку суду, у цьому випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.
За таких обставин суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
Суд стягує з відповідача на користь позивача його судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,76-82, 280-284, 263, 265, 354 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя П. О. Бурда