Справа № 442/3533/20 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/325/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Матяш С.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок незаконних дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся із позовом до суду, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 в його користь матеріальну шкоду в розмірі 130054,60 гривень; стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 60000 гривень.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2020 року позовну заяву в частині вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок незаконних дій залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 ( три тисячі) гривень.

Ухвалу суду в апеляційному порядку в частині відшкодування витрат на правову допомогу оскаржив ОСОБА_4 . Вважає ухвалу суду в оскаржуваній частині незаконною. Звертає увагу на відсутність детального розрахунку наданих послуг на суму в розмірі 3000 грн. Також вважає витрати на правову допомогу неспівмірними із складністю цієї справи. В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2020 року та відмовити представнику ОСОБА_5 про відшкодування витрат на правову допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, суд виходив з тих обставин, що представником відповідача підтверджено понесення відповідачем ОСОБА_6 витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката та є обгрунтованими, а позивачем з своєї сторони не доведено, що така сума є неспівмірною та завищеною.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Тому суд зобов`язаний залишити заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Представник позивача 14 грудня 2020 року подав заяву про залишення позовної заяви в частині стягнення шкоди з відповідача ОСОБА_5 без розгляду, оскільки після ознайомлення з відзивом на позов вимоги в цій частині стали неактуальними.

Згідно з правилами ч.5 ст.142 ЦПК України, в разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представником відповідача ОСОБА_6 - адвокатом Тунським А. надано на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги, укладений 01.10.2020 року ОСОБА_6 і адвокатом Тунським А. Пунктом 2.2.3. цього договору передбачено, що клієнт зобов`язаний оплачувати витрати, необхідні для виконання його доручення та правову допомогу у відповідності до умов розділу 3 Договору.

Пунктом 3.2 вказаного договору передбачено, що за надання правової допомоги у суді першої інстанції клієнт сплачує гонорар в розмірі 3000 грн., який не залежить від результату розгляду цивільної справи.

Згідно ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1040263 представництво ОСОБА_6 при розгляді справи здійснював адвокат Тунський А.

Оплата ОСОБА_6 витрат у вказаному розмірі підтверджується квитанцією № 0.0. .1 від 02.10.2020.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що надані представником відповідача докази підтверджують понесення відповідачем ОСОБА_6 витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката та є обґрунтованими. Витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн., враховуючи загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник