ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/574/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Галян Л.В. за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна, набутого у шлюбі, спільним майном подружжя та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У грудні 2019 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач) про визнання набутого у шлюбі автомобіля Мерседес Бенс, д.н.з. НОМЕР_1 , спільним майном подружжя та його поділ шляхом стягнення грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 264 500 грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що за нормами сімейного законодавства заявлений до поділу автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, яка визначена звітом про оцінку транспортного засобу від 02.12.2019.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала пославшись на такі обставини. Спірний автомобіль було придбано за її власні кошти, оскільки позивач заробіток до сімейного бюджету не вносив та не дбав про матеріальне становище сім`ї. Доказів того, що кошти позичені відповідно до наданої розписки були позичені для купівлі транспортного засобу позивачем не надано. Зазначила, що вона позичила кошти для купівлі транспортного засобу, про що було вказано у відповідній розписці та передала їх ОСОБА_1 для купівла транспортного засобу. Зазначила, що розписка надана позивачем є фіктивною та булла створена лише для заволодіння транспортним засобом.

В судовому засіданні позивач пояснив, що твердження відповідача стосовно придбання транспортного засобу за її власні кошти є безпідставними, та висловив сумнів у дійсності наданої відповідачем боргової розписки. Він звертався з пропозицією про випалту частини коштів за транспортний засіб, протее відповідач на дану пропозицію не погодилася.

Відповідач в судове засідання не з`явилася подала клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого судом було відмовлено.

ІІ. Процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

?Ухвалою від 20.12.2019 з метою забезпечення позову на транспортний засіб накладено арешт (а.с. 38-39).

?Ухвалою від 13.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання на 18.05.2020 (а.с. 42-43).

?10.02.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 52-53).

?22.04.2020 позивачем подано заяву про зміну позовних вимог (а.с. 67-81).

?18.05.2020 за клопотаннрям відповідача розгляд справи відкладено на 30.09.2020 (а.с.85).

?30.09.2020 розгляд справи відкладено на 25.01.2020 для надання відзиву на заяву про зміну позовних вимог та відповіді на відзив (а.с. 93).

?25.01.2021 представником відповідача подано заяву про долучення доказів та клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.96-102).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування.

21.12.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

03.03.2020 шлюб між столронами розірвано.

В період шлюбу сторони набули у власність автомобіль Мерседес Бенс, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований за відповідачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 10).

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз наведених норм сімейного законодавства та положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презюмується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що у придбання спірного автомобіля були вкладені зокрема кошти, отримані нею за договором позики (розпискою), зобов`язання за яким вона виконала за рахунок особистих коштів після розірвання шлюбу, проте ці доводи не заслуговують на увагу з таких підстав.

Частиною 3 статті 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами статті 65 цього Кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя і в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже навіть якщо взяти до уваги ствердження відповідача про те, що під час шлюбу з позивачем нею було укладено договір позики і одержані за цим договором грошові кошти були вкладені у придбання спірного автомобіля, вказана обставина не має жодного значення для вирішення даної справи, оскільки договір позики укладався в інтересах сім`ї сторін, а кошти були використані на придбання спільного майна.

Відтак, зважаючи на те, що автомобіль був придбаний у період зареєстрованого шлюбу сторін і доказів відсутності спільного майна суду не надано, даний автомобіль набув статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на автомобіль є рівними.

Водночас судом установлено, що під час судового розгляду даної справи відповідач без згоди позивача відчужила спірний автомобіль на користь третьої особи за 20 000 грн., у зв`язку з чим неможливо здійснити його поділ у спосіб, про який просить позивач.

Однак ураховуючи, що після розірвання шлюбу відповідач розпорядилась спільним сумісним майном подружжя без згоди і урахування інтересів позивача, а отриманими від реалізації автомобіля коштами розпорядилася на власний розсуд, суд дійшов висновку, що єдиним можливим способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача грошової компенсації половини вартості автомобіля виходячи зі звіту вартості транспортного засобу на в розмірі 264 529 грн.(529000/2), що не суперечить вимогам частин 2, 4 статті 71 СК України.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.

За загальним правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) половину вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля MERCEDES-BENZ Е250, 2013 року випуску, легковий - загальний седан-В, номер шасі НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 264 500 гривень та судовий збір в розмірі 3 029 гривень 20 копійок, а усього 267 529 гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: