Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2021 Справа №607/18923/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., присяжнихЧорної О.-М.Є., Конопляник О.Ю., з участю секретаря судового засідання Комінярської О.М., представника заявника Ловчук М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «МВ СТЕЛЛАР» з участю заінтересованої особи Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «МВ СТЕЛЛАР» звернулося до суду із заявою про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім.

В обґрунтування заяви зазначає, що з 30 травня 2011 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ТзОВ «МВ СТЕЛЛАР» на посаді водія. Після вихідних днів (21 червня 2014 року та 22 червня 2014 року) починаючи з 23 червня 2014 року та закінчуючи датою звернення з даною заявою, ОСОБА_1 не з`являвся на робочому місці з невідомих підприємству роботодавця причин. Жодних письмових та усних пояснень щодо відсутності на робочому місці від працівника на адресу ТзОВ «МВ СТЕЛЛАР» не надходило. Підприємством неодноразово вживались заходи для пошуку інформації стосовно місця знаходження ОСОБА_1 , в тому числі надсилались запити до органів та установ, які могли надати відомості щодо можливого місця перебування останнього. Проте місце його перебування встановити було не можливо, оскільки інформація про особу була відсутня або відомості не надавалися з посиланням на обмеження, передбаченні Законом України «Про інформацію». Місцем реєстрації згідно паспорта громадянина України ОСОБА_1 є місто Макіївка, Донецької області, яке належить до районів проведення антитерористичної операції, куди підприємством направлялася поштова кореспонденція, яка поверталася не отриманою. Метою звернення з даною заявою для TзOB «MB CTEЛЛAP» є визнати безвісно відсутнім ОСОБА_1 , оскільки такий юридичний факт дозволить припинити трудові відносини з відсутнім тривалий час працівником, місце перебування якого невідоме. З огляду на викладене просить заяву задовольнити.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги викладені у заяві підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи Управління Держпраці у Тернопільській області в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає з наступних підстав:

Судом встановлено, що 30 травня 2011 року між ТзОВ «МВ СТЕЛЛАР» та ОСОБА_1 укладено трудову угоду згідно якої підприємство доручає, а працівник приймає на себе зобов`язання якісно і у встановлені терміни на посаді водія автотранспортних засобів виконувати роботу згідно посадових обов`язків та умов цієї угоди. Угода діє з 30 травня 2011 року.

Згідно з наказом про прийняття на роботу №139-к від 30 травня 2011 року та відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 30 травня 2011 року прийнято на роботу у ТзОВ «МВ СТЕЛЛАР» на посаду водія автотранспортних засобів.

Відповідно до листа Державної прикордонної служби України № 0.91-1989/0/15-21-Вих від 21 січня 2021 року, за результатами проведення перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим, громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 21 січня 2016 року по 21 січня 2021 року (теперішній час) в базі даних не виявлено.

Як вбачається з листа Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації №01-30/191/0/71-21 від 26 січня 2021 року департаментом направлено лист до всіх закладів охорони здоров`я Донецької області стосовно звернення до закладів охорони здоров`я Донецької області в період з 2014 року по теперішній час громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 25 січня 2021 року звернень від ОСОБА_1 до закладів охорони здоров`я Донецької області не надходило, в період з 2014 року по теперішній час за отримання медичної допомоги ОСОБА_1 не звертався.

Згідно з відповіддю управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Донецькій області станом на 28 січня 2021 року згідно обліків Інформаційного порталу Національного поліції України, інформація стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня та перевірити адресу реєстрації, мешкання з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 не надалось можливим в зв`язку з тим, що місто Макіївка розташоване на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі, що вбачається з листа Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 681/14-5/01-2021 від 03 лютого 2021 року.

Відповідно до листа Державної міграційної служби України №9.3-1003/1-21 від 11 лютого 2021 року, ОСОБА_1 документований 16 липня 2014 року паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , орган видачі 1402 та фак. оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання на ім`я ОСОБА_1 , не встановлено.

Згідно з листом Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Державної міграційної служби України в Донецькій області №1401.2.3-965/1401.2.3.1-21 від 25 січня 2021 року, за наявними обліками відділу відомості щодо документування паспортом громадянина України, реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні. Станом на липень 2014 року (на момент оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області №612 від 23 березня 2021 року, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Тернопільській області не значиться.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Частиною 1 статті 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено,що остання відома адреса реєстрації ОСОБА_1 є м. Макіївка, Донецька область, що вбачається з копії паспорта серії НОМЕР_3 виданого Гірницьким РВ УМВС України в м. Макіївці 20 липня 2000 року.

Разом з тим, як зазначає заявник ОСОБА_1 з травня 2011 року проживав та працював у м. Тернополі після чого з червня 2014 року останній на роботі не з`являвся внаслідок чого можна припустити, що ОСОБА_1 міг виїхати на тимчасово непідконтрольну українській владі територію, повз Державну прикордонну службу України, тобто у місце своєї офіційної реєстрації місця проживання.

Однак, у зв`язку з тим, що міста, що знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, суд не має можливості виконати вимоги, передбачені ч. 1 ст. 307 ЦПК України, щодо здійснення запитів до відповідних організацій для встановлення місця проживання та/або перебування ОСОБА_1 .

Інших відомостей про відсутність ОСОБА_1 у місці реєстрації його проживання заявником суду не надано, та під час розгляду справи судом не встановлено.

Сам факт відсутності у заявника відомостей з червня 2014 року про місце перебування ОСОБА_1 , навіть протягом тривалого часу, не можуть бути достатньою підставою для застосування приписів ч. 1 ст. 43 ЦК України та визнання його безвісно відсутнім.

Крім того, суд звертає увагу на те, що факт відсутності ОСОБА_1 за місцем його реєстрації та місцем його проживання у м. Тернополі і відсутність відомостей, сам по собі ще не є доказом того, що він безвісно відсутній, так як не встановлено, що місця можливого проживання, які зазначив заявник, є його єдиними і постійними місцями проживання з урахуванням положень ч. 6 ст. 29 ЦК України.

Вказуючи на вірогідність зникнення ОСОБА_1 , як на підставу для визнання його безвісно відсутнім, заявник не підтверджує свої доводи жодними належними доказами, які б вказували на здійснення заходів щодо з`ясування можливих причин його зникнення.

Події на сході України, які тривають з 2014 року, унеможливлюють діяльність органів України на території окремих районів Луганської та Донецької областей.

А отже є неможливим наразі проведення розшукових дій стосовно ОСОБА_1 на тимчасово непідконтрольній території Луганської та Донецької областей, а з урахуванням місця реєстрації проживання того, існує імовірність, що ОСОБА_1 може перебувати на непідконтрольній території зазначених областей.

Крім того, як зазначалось вище, для визнання особи безвісно відсутньою необхідна наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Так, метою звернення з даною заявою TзOB «MB CTEЛЛAP» зазначає необхідність встановлення такого юридичного факту, який дозволить припинити трудові відносини з відсутнім тривалий час працівником, місце перебування якого невідоме, посилаючись при цьому на неможливість звільнення ОСОБА_1 за п.4 ч.1 ст.10 КЗпП України на підставі «прогул».

На обґрунтування своїх вимог до матеріалів справи заявником долучено лист Міністерства соціальної політики України від 08.07.2014р. №7302/3/14-14/13 Про збереження місця роботи працівників, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції або залишаються у таких районах, згідно з яким працівники, які не виходять на роботу у зв`язку з переміщенням із районів проведення антитерористичної операції, або ті, які залишаються у таких районнах під час проведення антитерористичної операції і не мають змоги виходити на роботу у зв`язку із небезпекою для життя та здоров`я, не можуть бути звільненні за п.4 ч.1 ст.10 КЗпП України на підставі «прогул».

Зазначене обумовлене необхідністю збереження життя і здоров`я таких працівників та їх сімей і вважається як відсутність на роботі з поважних причин. У такому випадку за працівниками зберігаються робоче місце та посади.

Однак суд звертає увагу на те, що Міністерством соціальної політики України в цілях роз`яснення вказаного листа видано лист від 11.08.2014р. № 8946/0/14-14/13 Про збереження місця роботи працівників, які переміщуються з районів проведення АТО або залишаються у таких районах та лист від 08.09.2014р. N 1/11-14372 Про збереження місця роботи педагогічних працівників з системного аналізу яких випливає, що місцем роботи працівників, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції або залишаються у таких районах є підприємство, яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції.

Відтак при даній ситуації вищевказаний лист застосуванню не підлягає, оскільки місце роботи ОСОБА_1 ТзОВ «МВ СТЕЛЛАР», яке не знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, зокрема за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того у суду відсутні відомості про взяття ОСОБА_1 на облік внутрішньо переміщеної особи на підтвердження факту якого видається довідка у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», Наказу Міністерства соціальної політики України від 27 грудня 2016 року № 1610 «Про затвердження форми Заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», що також ставить під сумнів місце його перебування в зоні збройних конфліктів.

Водночас, правові наслідки визнання фізичної особи безвісно відсутньою є більш об`ємними за своїм правовим змістом, оскільки в розумінні ст. 43 ЦК України тягнуть за собою також обмеження права власності такої особи, яке є непорушним та абсолютним, зокрема шляхом встановлення опіки над майном особи, яка визнана безвісно відсутньою, виконання опікуном цивільних прав та обов`язків, а саме погашення зобов`язань за рахунок майна такої особи, у зв`язку з чим суд зазначає, що необхідність визнання особи безвісно відсутньою повинна бути достатньо вагомою та такою, що не може бути досягнута за рахунок інших процедур.

Обов`язок щодо доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування ОСОБА_1 , якого заявник просить визнати безвісно відсутнім у місці його постійного проживання, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

Таким чином, судом встановлено, що заявником не надано належних доказів на підтвердження факту, що постійним місцем проживання ОСОБА_1 на час його відсутності було будь-яке з житла, яке знаходилося б в м. Тернополі та відсутні відомостей про дійсне його місце перебування, не вказано обставини, які доводили б, що були вичерпані усі можливості для його знаходження.

При цьому суд зазначає, що заявником не зазначено юридично поважних причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою.

За таких обставин суд вважає, що заява ТзОВ «МВ СТЕЛЛАР» про визнання фізичної особи безвісно відсутньою задоволенню не підлягає, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка не вказують на наявність достатніх підстав для визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення, у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеного, керуючись ст. 3, 12, 258, 259, 265, 273, 315, 319, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «МВ СТЕЛЛАР» з участю заінтересованої особи Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: товариство з обмеженою відповідальністю «МВ СТЕЛЛАР»: м. Тернопіль, вул. Гріга, 3, .

Заінтересована особа: Управління Держпраці у Тернопільській області: м. Тернопіль, вул. Шпитальна, 7, .

Головуючий Дзюбич В.Л.

Присяжні: Чорна О.-М.Є.

Конопляник О.Ю.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич