КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» про визнання речових прав та об`єкт незавершеного будівництва,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «БІК «Інтербудінвест», в якому просила визнати за нею речове право на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею речове право на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: машиномісце № НОМЕР_1 загальною площею 15,30 кв.м на 2 ярусі у будівлі за адресою АДРЕСА_2 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між нею (довіритель) та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» (повірений) було укладено договори доручення № 131-45 та № 131/1-93 від 12.01.2006, за умовами яких повірений зобов`язався від імені та за рахунок довірителя профінансувати спорудження об`єктів нерухомості - трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та машиномісця за адресою АДРЕСА_2 , а після завершення будівництва та введення в експлуатацію надати довірителю документи, необхідні для послідуючого оформлення об`єктів нерухомості у власність.

На виконання умов договорів вона профінансувала 100% загальної площі об`єктів будівництва. Відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань: не передав документів, необхідних для оформлення права власності (а.с. 2-5).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.08.2014 позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 речове право на об`єкт незавершеного будівництва - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 речове право на об`єкт незавершеного будівництва - машиномісце АДРЕСА_2 (а.с. 25).

В апеляційній скарзі, особа, яка не брала участі у справі - ТОВ «ІБФ ««АВМ», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зазначає, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Тому судом встановлено спосіб захисту прав, який є неефективним, оскільки виходячи з виду зобов`язання, яке виникло на підставі договору доручення № 131/1-93 та договору доручення № 131-45 порушене право інвестора підлягає захисту шляхом зобов`язання забудовника виконати умови укладених між сторонами договорів.

Крім того, позивачем не доведено перерахування грошових коштів у відповідній сумі на рахунок ТОВ «БІК «Інтербудінвест» (а.с. 49-53).

29.04.2021 ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що як поручитель по договору ТОВ «ІБФ ««АВМ», згідно п. 2 повинен виконати зобов`язання, що забезпечуються порукою, а саме: виконати будівництво в порядку пайової участі житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговими та офісними приміщеннями та автопаркінгом у АДРЕСА_2 . Отже, предметом правочину між ТОВ «БІК «Інтербудінвест» та ТОВ «ІБФ «АВМ» було не передача майна у власність ТОВ «ІБФ ««АВМ», а передача новому забудовнику обов`язків завершити будівництво та передати побудоване житло довірителям інвесторам будівництва.

Також вказує, що ТОВ «ІБФ ««АВМ» беручи під сумнів довідки № 126 від 04.03.2007, № 146 від 21.02.2007 про перерахування ОСОБА_1 коштів за договорами доручення, вводить суд в оману, оскільки доказів про те, що довідки не дійсні апелянтом не надано. Крім того, позивачем надано копію виписки/рахунку з 11.05.2006 по 15.02.2007 з відділення № 70 АТ «Укргазбанк» від 14.04.2021.

В судовому засіданні представник ТОВ «ІБФ «АВМ» - Тарасов С.О. підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2006 між ОСОБА_1 та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» був укладений договір доручення № 131/1-93, за яким ОСОБА_1 доручила, а ТОВ «БІК «Інтербудінвест» зобов`язувався від імені та за рахунок ОСОБА_1 профінансувати спорудження об`єкта нерухомості та здати об`єкт нерухомості в експлуатацію, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

12.06.2006 між ОСОБА_1 та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» був укладений договір доручення № 131-45 за яким ОСОБА_1 доручила, а ТОВ «БІК «Інтербудінвест» зобов`язувався від імені та за рахунок ОСОБА_1 профінансувати спорудження об`єкта нерухомості та здати об`єкт нерухомості в експлуатацію, а саме машиномісце № НОМЕР_1 загальною площею 15,30 кв.м. на 2 ярусі у будівлі по АДРЕСА_2 .

10.05.2006 між ОСОБА_1 та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» було укладено додаткову угоду № 1 до договору доручення № 131/1-93 від 12.01.2006 щодо порядків розрахунку за договором доручення № 131/1-93.

Відповідно до договору поруки від 20.09.2012 укладеного між Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України, ТОВ «БІК «Інтербудінвест» та ТОВ «ІБФ «АВМ», останнє виконує функції замовника житлового комплексу та має зобов`язання перед кредиторами здійснити виконання договору № 19/3-32-ЖІ7 від 10.02.2005 щодо будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по АДРЕСА_2 . (а.с. 6-13).

Згідно довідок, позивачка станом на 15.02.2007 в повному обсязі перерахувала кошти згідно з договорами доручення на рахунок ТОВ «БІК «Інтербудінвест» (а.с. 9, 14).

16.04.2014 постановою Господарського суду м. Києва у справі № 910/12257/13 було визнано банкрутом ТОВ «БІК «Інтербудінвест», яке здійснювало будівництво будинку по АДРЕСА_2 .

25.04.2012 між ДП «ФК «Інтербудінвест» (як Управителем), ТОВ «БІК «Інтербудінвест» (як первісним забудовником) та ТОВ «ІБФ «АВМ» (як новим забудовником) було укладено договір № 1 про внесення змін до договору 1-3/06 управителя із забудовником житлового комплексу на АДРЕСА_2 , Фонду фінансування будівництва виду «А» від 17.07.2006 (далі - Договір №1).

Згідно п. 1 Договору № 1 відповідно до вимог ст. 10 до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», управителем, через невиконання первісним забудовником своїх зобов`язань за договором № 1-3/06 управителя із забудовником житлового комплексу на АДРЕСА_2 Фонду фінансування будівництва виду «А» від 17.07.2006 (надалі Договір №1-3/06), прийнято рішення про заміну забудовника комплексу на АДРЕСА_2 та укладено договір передоручення від 25.04.2012.

Згідно п. 2 договору № 1 за даним договором права і обов`язки ТОВ «БІК «Інтербудінвест», як забудовника по договору № 1-3/06 переводяться на нового забудовника - ТОВ «ІБФ «АВМ», внаслідок чого останній заміняє первісного забудовника, як зобов`язану сторону по договору № 1-3/06. Згідно п. 3 договору № 1 ТОВ «ІБФ «АВМ», як новий забудовник, стає зобов`язаним здійснити замість первісного Забудовника обов`язки останнього по договору № 1-3/06. Згідно п.1.3 договору № 2-3/12 забудовник (ТОВ «ІБФ «АВМ») організовує спорудження об`єкта будівництва та передає довірителям об`єкти інвестування у власність з врахуванням виключно комплексу робіт, передбачених додатком № 1. Отже, з наведеного вище вбачається, що предметом правочину між ДП «ФК «Інтербудінвест», ТОВ «БІК «Інтербудінвест» та ТОВ «ІБФ «АВМ» було не передача майна (об`єкту незавершеного будівництва по АДРЕСА_2 ) у власність ТОВ «ІБФ «АВМ», а передача новому забудовнику обов`язків завершити будівництво та передати побудоване житло довірителям інвесторам будівництва.

Частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього кодексу, частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи містобудування» реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання ж права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 6-159цс15, і підстав для відступу від нього Велика Палата Верховного Суду у справі № 200/22329/14-ц від 18.12.2019 не вбачала.

Встановивши, що позивач виконала свої зобов`язання за договором шляхом оплати у повному обсязі вартості об`єкта (як вкладу за договором), тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних для набуття речових прав на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та машиномісце № НОМЕР_1 загальною площею 15,30 кв.м. на 2 ярусі у будівлі по АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки будинок є незавершеним будівництвом і не введений в експлуатацію, а дана обставина має суттєве значення для правильного вирішення цього спору.

Таким чином, враховуючи те, що будівництво будинку, станом на момент розгляду справи не завершено, відповідачем не здійснено здачу будинку в експлуатацію та не передано документи, необхідні для оформлення права власності, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Крім того, оскільки апелянт з 25.04.2012 є забудовником житлового комплексу по АДРЕСА_2 , вирішення судом питання про визнання речового права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме трикімнатної квартири, без залучення до участі ТОВ «ІБФ «АВМ» у справі, є грубим порушенням процесуального закону і свідченням того, що суд своїм рішенням вирішив питання про право і обов`язки вказаного товариства, які не були залучені до участі у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІБФ «АВМ» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 366,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» про визнання речових прав та об`єкт незавершеного будівництва відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві 05.02.2004) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» () витрати по сплаті судового збору у сумі 366,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 29 червня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська