Провадження № 22-ц/801/400/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Антонюка В. В., в залі суду м. Вінниця, повний текст судової ухвали складено 24 грудня 2020 року,

у справі № 127/30529/18 за скаргою ОСОБА_1 на дії Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький), заінтересована особа ОСОБА_2 ,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із скаргою на дії Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький), яку обґрунтовує тим, що він не зміг отримати суми своєї пенсії по інвалідності та державну соціальну допомогу на малолітніх дітей з рахунку, який відкритий у AT КБ «Приватбанк», тому звернувся до зазначеної банківської установи з відповідним зверненням щодо причин невидачі йому коштів.

28.10.2020 працівником AT КБ «Приватбанк» Бесараба С. С. повідомлено, що на його рахунок у банку за постановами державного виконавця накладений арешт, для підтвердження чого банк надіслав на його електронну адресу копії цих постанов.

Так, постановою від 10.08.2020 з виконання постанови б/н, виданої 31.07.2020 Замостянським відділом державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (виконавче провадження № 62775864) про стягнення штрафу в сумі 1 700 грн. накладений арешт на кошти боржника ОСОБА_1 .

Постановою від 02.10.2020 з виконання постанови б/н, виданої 21.08.2020 Замостянським відділом державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (виконавче провадження № 62878209) про стягнення штрафу в сумі 3 400 грн. також накладений арешт на кошти боржника, яким також визначений ОСОБА_1 .

Скаржник зазначає, що хоча в даних постановах відсутня посада та прізвище виконавця, який виніс постанови, ним було з`ясовано, що їх виніс старший державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дячук В. В.

Скаржник вважає зазначені постанови державного виконавця Дячука В. В. неправомірними та такими, що порушують його права і свободи, оскільки постанова від 31.07.2020 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 1 700 грн. та постанова від 21.08.2020 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 3 400 грн. були винесені державним виконавцем при виконанні виконавчого листа № 127/30529/18, виданого 17.07.2020. Вінницьким міським судом Вінницької області про відібрання у ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і повернення його матері ОСОБА_2 за місцем її проживання у виконавчому провадженні № 62604161.

Зазначене виконавче провадження № 62604161 постановою державного виконавця від 21.09.2020 закінчено, оскільки виконавчий документ виконано фактично, а постанови про стягнення з боржника витрат і штрафів вирішено винести в окреме провадження.

У п. 2 зазначеної постанови від 21.09.2020 постановлено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення, однак державний виконавець Дячук В. В. вимоги Закону та своєї постанови не виконав, вказану постанову до AT КБ «Приватбанк» не направив.

Вказані рішення державного виконавця щодо накладення арештів на кошти, які знаходяться на його рахунку у банку, на який надходять суми його пенсії по інвалідності та державна соціальна допомога на малолітніх дітей суперечать положенням Закону України «Про виконавче провадження», що й стало підставою для звернення до суду із даною скаргою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити рішення про задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що при вирішенні судом питання, на якій стадії процесу слід залишити скаргу без розгляду, необхідно керуватися наступними обставинами. Так, якщо оскаржуються дії чи рішення з чітко визначеним строком оскарження, наприклад, з моменту одержання копії постанови державного виконавця, або зі скарги вбачається, коли заявник дізнався про порушення свого права, і при цьому скарга подана з пропущенням встановленого строку та відсутнє клопотання про поновлення цього строку, суддя, на думку скаржника, має право залишити скаргу без розгляду на стадії відкриття провадження у справі, що повністю відповідає положенням статей 11, 72 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства. При цьому заявнику роз`яснюється його право на подання клопотання про поновлення пропущеного строку. Якщо ж зі скарги чітко не вбачається, чи пропущений строк звернення до суду, то суд зокрема може залишити скаргу без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки скарги й зазначити з посиланням на відповідні докази дату, коли йому стало відомо про порушення свого права чи свободи. Суд під час судового розгляду може з`ясувати зазначене питання з відповідним рішенням: залишити скаргу без розгляду у зв`язку з пропущенням строку на оскарження та відсутністю клопотання про його поновлення або розглянути скаргу по суті, якщо буде встановлено, що строк не пропущений. У разі якщо подано клопотання про поновлення строку на оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, то у будь-якому випадку це клопотання вирішується в судовому засіданні відповідно до вимог статті 73 ЦПК.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що судом заява ОСОБА_1 не була залишена без руху, йому не було запропоновано усунути недоліки скарги, не роз`яснено право на подання клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, тощо. Питання щодо пропуску процесуального строку не порушувалось а ні судом, а ні іншими учасниками справи.

Зокрема вказує, що ухвалою від 19.11.2020 його скарга була залишена без руху з підстав не засвідчення належним чином копій матеріалів справи, та не зазначення про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмових доказів, долучених до матеріалів скарги. Після усунення вказаних недоліків ухвалою від 26.11.2020 скарга ОСОБА_1 була прийнята судом до провадження та призначена до розгляду в судовому засіданні. При цьому інших підстав для залишення скарги без руху, зокрема щодо пропущеного строку звернення до суду, судом в цих ухвалах не зазначається.

Отже вважає, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо вирішення питання про строк для звернення із скаргою на дії державного виконавця призвело до неправильного вирішення справи.

У строк, встановлений апеляційним судом, учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористалися.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Герасимишена Т. В. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) та заінтересована особа ОСОБА_2 повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як встановлено судом першої інстанції про оскаржувані постанови про арешт коштів боржника від 10.08.2020 по виконавчому провадженню №62775864 та від 02.10.2020 по виконавчих провадженнях № 62878209 і № 63090270, винесені державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дячуком В. В., скаржнику стало відомо 28.10.2020 року.

Відповідно до штампу Вінницького міського суду Вінницької області про отримання, скаржник звернувся до суду із даною скаргою 18.11.2020, тобто на 20 день, з дня, коли йому стало відомо про порушення його прав.

В даному випадку, строк на вчинення процесуальної дії закінчився 09 листопада 2020 року. Скарга подана до суду скаржником 18 листопада 2020 року, тобто із пропуском встановленого законом процесуального строку. Отже згідно із ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії скаржником втрачено.

При цьому скаржником до суду не подавалось клопотання про поновлення строку для звернення із скаргою на дії державного виконавця. Доказів поважності причин пропуску процесуального строку встановленого законом суду не надано.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до висновку про залишення скарги без розгляду.

Проте колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно зі статтею 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Десятиденний строк для оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця встановлений також статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 122 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 123 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

У системному аналізі вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Суд, вирішуючи справу по суті, мотивував своє рішення тим, що дотримання строку звернення до суду із скаргою є однією з умов для реалізації права, вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, обставини дотримання строку звернення до суду із скаргою судом першої інстанції не встановлювалися, оцінка аргументам учасників справи з цього приводу судом не надавалася. Представник ДВС та заінтересована особа Бесараб І. В. у своїх відзивах на скаргу відповідні аргументи з цього приводу не наводять.

Дійшовши висновку про залишення скарги без розгляду у зв`язку з пропуском строку на оскарження дій державного виконавця, суд не встановив з якого все ж таки часу заявник дізнався про порушення його прав, а обмежився відсутністю в матеріалах справи відповідного клопотання скаржника про поновлення строку для звернення із скаргою на дії державного виконавця.

У частині четвертій статті 265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідних законодавчих нормах не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Таким чином, вирішуючи спір суд першої інстанції, належним чином не встановивши обставини дотримання строку звернення до суду із скаргою, не виконав зазначені вимоги ст. 12 ЦПК України та всупереч положенням ст. 265 ЦПК України передчасно прийшов до висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду з підстав, передбачених частиною другою статті 126 ЦПК України.

За вказаних обставин апеляційний суд бере до уваги аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права? які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська