КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7043/2021
справа №761/2745/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕФ Група компаній" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

встановив:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ "АТЕФ Група Компаній" в особі представництва ТОВ "АТЕФ Група Компаній" 20044,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вимоги обґрунтовує тим, що згідно наказу від 30 липня 2019 року №14-к звільнений з посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Станом на дату звільнення невиплачена заробітна плата становила суму 20163,17 грн., що стягнуті відповідно до судового наказу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року у справі №761/34782/19. Судовий наказ пред`явлено до виконання та 26 грудня 2019 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із виконанням.

Мотивуючи наведеним, просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20044,50 грн. за період з серпня по 26 грудня 2019 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ТОВ "АТЕФ Група компаній" в особі представництва ТОВ "АТЕФ Група компаній" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 грудня 2019 року по 26 грудня 2019 року у розмірі - 3928,80 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ "АТЕФ Група компаній" в особі представництва ТОВ "АТЕФ Група компаній" на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення змінити та викласти резолютивну частину у відповідності із заявленою до стягнення сумою.

Посилається на помилковість висновків суду про неврахування іншого періоду. Також вказує, що висновки суду суперечать постановам Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі №818/149/17, від 23 червня 2020 року у справі №802/1184/16-а, від 03 липня 2020 року у справі №П/811/835/16, від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16, від 10 вересня 2020 року у справі №280/2659/19.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 працював на посаді керівника проектів та програм у сфері матеріального (нематеріального) виробництва у представництві ТОВ "АТЕФ Група Компаній".

Наказом №14-к від 30 липня 2019 року ОСОБА_1 звільнений з 30 липня 2019 року із займаної посади у зв`язку із скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно довідки про заробітну плату від 30 липня 2019 року за період з 01 травня 2019 року по 30 липня 2019 року ОСОБА_1 нараховано, але не виплачено 20163,17 грн.

Судовим наказом Шевченківського районного суду міста Києва від 06.09.2019 р. у справі №761/34782/19 стягнуто з представництва ТОВ "АТЕФ Група Компаній" на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату на день звільнення в розмірі 20163,17 грн.

Судовий наказ пред`явлено до виконання, 10 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Авторговим А.М. відкрито виконавче провадження №60851423, а 26 грудня 2019 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із тим, що рішення боржником фактично виконано в повному обсязі.

04 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до представництва ТОВ "АТЕФ Група Компаній" із заявою про добровільне погашення заборгованості, до якої додав довідку із реквізитами банківського рахунку ОСОБА_1 , яка отримана в АТ КБ "Приватбанк" 29 листопада 2019 року.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина представництва ТОВ "АТЕФ Група Компаній" щодо невиплати заробітної плати за період з серпня 2019 року по 03 грудня 2019 року (включно) позивачем не доведена, оскільки представництво було обізнано і мало можливість погасити борг лише при наявності банківських реквізитів, які представник позивача повідомив тільки 04 грудня 2019 року.

Висновки суду про часткове задоволення позовних вимог ґрунтуються з урахуванням відзиву відповідача, у яком зазначається, що також відбулось звільнення директора представництва, але останнім не було забезпечено здійснення необхідних розрахунків та не передано новопризначеному директору перелік документів та інформації, з використанням яких представництво мало б можливість виконати свої зобов`язання перед працівниками. Вказує, що представництву вдалось зв`язатися з представником ОСОБА_1 , яким 04 грудня 2019 року подано заяву про добровільне погашення заборгованості із інформацією про платіжні реквізити. Копія відповідної заяви додана до відзиву.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 115 КЗпП України:

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України:

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України:

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Покладення на роботодавця відповідальності згідно із статтею 117 КЗпП України пов`язується із наявністю в його діях вини, що проявилася у несвоєчасній виплат заробітної плати.

Таким чином будь-який факт невиплати у строк заробітної плати чи іншої суми розглядається як трудове порушення роботодавця по відношенню до працівника, якщо тільки такий факт порушення не спростований відповідно до положень закону.

Заперечуючи проти наявності у представництва вини, останнє послалось на обставини, які судом процитовані згідно відзиву відповідача, а також на те, що тільки 04 грудня 2019 року представництву стало відомо про контакти колишнього працівника.

Водночас, будь-яких доказів, які б спростовували вину представництва, на яке покладено обов`язок своєчасності здійснення розрахунків з працівниками, до справи не долучено, що не дає підстав для висновку про обмежену відповідальність. Дії чи бездіяльність керівника, як виконавчого органу, що має забезпечувати здійснення розрахунків, не звільняють саме підприємство від обов`язків, покладених статтею 116 та 117 КЗпП України.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на поясненнях, що викладені у відзиві, які відповідно до цивільного процесуального закону не можуть уважатися доказами. Відповідач в свою чергу належними та допустимими доказами вимог позивача не спростував, а лише формально послався на обставини, існування яких не підтвердив.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог. Відтак рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судовий збір судом першої інстанції стягнуто з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку із чим апеляційний суд не убачає підстав для здійснення його перерозподілу.

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено 1261,20 грн., які підлягають стягненню на його користь з відповідача згідно вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕФ Група компаній" в особі представництва Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕФ Група компаній" про стягнення коштів середнього заробітку затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕФ Група компаній" в особі представництва Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕФ Група компаній" на користь ОСОБА_1 кошти середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з серпня 2019 року по 26 грудня 2019 року у розмірі - 20044,50 грн.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕФ Група компаній" в особі представництва Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕФ Група компаній" на користь ОСОБА_1 1261,20 грн. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова