Справа № 936/956/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів : Фазикош Г.В., Куштана Б.П.

імена (найменування) сторін:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2021 року у складі судді Павлюк С.С., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив :

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 16.11.2010 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 16.11.2010 року, відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач також зазначає, що підписані відповідачем заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку» складають між нею і позивачем Договір про надання банківських послуг. Вказує, що АТ «КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі. Однак відповідач, в свою чергу, не виконала покладених на неї зобов`язань у зв`язку з чим станом на 22.09.2020 року у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем виникла заборгованість у сумі 27300 грн. 40 коп., з яких: 20112,75 грн. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту, 20112,75 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5810,73 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 1376,92 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 27300,40 грн., а також судові витрати у розмірі 2102 грн.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 16.11.2010 року в розмірі 20112 ( двадцять тисяч сто дванадцять) грн. 75 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення в частині відмовлених позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов банку задовольнити повністю. Доводи апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченими відсотками та відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Апелянт звертає увагу, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Крім того, апелянт вказує на те, що крім анкети-заяви відповідач ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування, в якій зазначено: тип картки, тип кредитної лінії, базову відсоткову ставку за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості та розмірі комісії. Таким чином, відповідач при укладенні кредитного договору була належним чином повідомлена про умови кредитування, в тому числі, щодо сплати відсотків та пені.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за прострочене тіло кредиту у розмірі 20112,75 грн. апелянтом не оскаржено, тому апеляційний суд у відповідності до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив від відповідача на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначає, що, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту.

Матеріалами встановлено, що 16.11.2010 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 16.11.2010 року.

При цьому, у анкеті-заяві відповідача від 16.11.2010 року не містяться відомості, які б вказували розмір встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та розмір відсотків за користування кредитом та пені, підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки, порядок нарахування відсотків, домовленості сторін про розмір відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України, порядку нарахування неустойки.

Згідно з наданого банком розрахунку за ОСОБА_1 рахується заборгованість станом на 22.09.2020 року у розмірі 27300 грн. 40 коп., з яких: 20112,75 грн. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту, 20112,75 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5810,73 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 1376,92 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому позов визнала лише в частині відшкодування тіла кредиту.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення прострочених відсотків та відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України вказував, що відповідних домовленостей сторони дійшли у складових договору банківського обслуговування: анкеті-заяві, Умовах та Правилах надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Банку за адресою privatbank.ua, Пам`ятці клієнта, Тарифах, Довідці про умови кредитування, які позивачем долучено до позову.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами та неустойки.

Враховуючи, що у анкеті-заяві позичальника від 16.11.2010 процентна ставка та умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання не зазначені, відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача 5810,73 грн. заборгованість за простроченими відсотками та 1376,92 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5810,73 грн. та відсотками, які нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у розмірі 1376,92 грн.

Доводи апелянта про те, що відповідач, особистим підписом у анкеті-заяві від 16.11.2010 року висловив свою згоду з формою договору та його умовами, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені посилання апелянта не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні. Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у Анкеті-заяві про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії Анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карти, запропонованих банком, погодилася відповідач.

Безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду з посиланням на визначений розмір процентної ставки, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, оскільки з даної довідки не вбачається, що вона видана саме по анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписаної сторонами 16.11.2010 року та по кредитному договорі №б/н від 16.11.2010 року, на який посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог. Натомість вказана довідка значить по договору SAMDN2897.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно дост.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2021 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: