Ухвала

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 484/3454/20

провадження № 61-9844ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 65 757,64 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди від 15 вересня 2013 року по орендній платі у сумі 9 906,40 грн, пені 1 807,91 грн, 3 % річних 946,56 грн, інфляційних втрат 42 326,36 грн; збитків внаслідок неповернення майна 10 770,41 грн, а всього 65 757,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 804,80 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2021 року у частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Рішення суду у частині інфляційних збитків та загального розміру стягнення змінено, зменшено суму інфляційних збитків з 42 326,36 грн до 7 363,27 грн та загальний розмір стягнення з 65 757,64 грн до 28 986, 64 грн.

Рішення суду у частині розподілу судових витрат змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 370,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 705,26 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року - 2 270 грн.

Предметом спору у цій справі є вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 65 757,64 грн, розмір яких є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*100=227 000,00).

Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, ОСОБА_1 посилається на підпункти а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Доводи заявника щодо порушення судом апеляційної інстанції, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 не додала до касаційної скарги докази, які б підтверджували такі обставини, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі, без належного обґрунтування для такого перегляду, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли вимагати касаційного розгляду справи.Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Сама по собі незгода заявника із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувана ОСОБА_1 постанова Миколаївського апеляційного суду від 17 травня 2021 року прийнята у малозначній справі, вона не підлягає касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець