Справа № 605/118/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" липня 2021 р. Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі :

головуючого судді Горуц Р.О.

за участю:

секретаря судового засідання Лежигубської О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Репеха Б.Г.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи тим, що його сімейний стан на даний час змінився, він вдруге одружився і від даного шлюбу народилось двоє дітей, а також його стан здоров`я погіршився, що не дозволяє йому виконувати важку фізичну роботу, а тому він немає можливості сплачувати аліменти у розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину та просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання двох синів до 600 гривень на кожну дитину.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Крім того, додав, що він не може фізично працювати за станом здоров`я, після отриманої травми у ДТП. Разом з тим, пояснив, що він ходить на тимчасові підробітки, під час яких колить людям дрова, сапає та полить грядки, а також виконує інші роботи. У нього на утриманні 5-о дітей, а саме: двоє дітей від першого шлюбу, двоє спільних дітей від другого шлюбу та пасинок, який проживає у бабусі дружини. Його дружина не зверталася з питанням стягнення аліментів з батька його пасинка, проте отримує на вказану дитину соціальну допомогу, розмір якої йому не відомий.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що жодних законних підстав для задоволення позовних вимог, немає. Позивач, як не працював під час стягнення з нього аліментів за рішенням Підгаєцького районного суду від 26 квітня 2019 року, так і на даний час не працює. Отримана позивачем травма щелепи, яку він полікував на протязі 16 днів, не є підставою для задоволення його позовних вимог. Позивачем не надано суду доказів того, що йому за станом здоров`я протипоказано виконувати фізичну роботу, а також, що він утримує пасинка. Вважає, що в разі задоволення позовних вимог судом, права її дітей будуть порушені. Діти постійно проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Дітям потрібне належне харчування, догляд, одяг, взуття, шкільне приладдя і т.і. На даний час заборгованість позивача по сплаті аліментів на утримання двох дітей, становить близько 40000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та додав, що у зв`язку з важким матеріальним становищем позивача та погіршенням стану його здоров`я, а також сійменим станом, останній не взмозі сплачувати аліменти у раніше визначеній сумі, при цьому відповідач витрачає кошти, які позивач сплачує, як аліменти, на свої потреби, оскільки нею не подано доказів протилежного. Вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог на певний час, що також надасть можливість позивачу сплатити заборгованість по аліментах.

Суд, заслухавши пояснення сторін, думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 11 червня 2015 року - розірвано.

Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей, а саме: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою виданою Завалівським старостинським округом за вих.№182 від 26 травня 2021 року, а також підтверджено позивачем в судовому засіданні та не заперечено відповідачем.

Рішенням Підгаєцького районного суду від 26 квітня 2019 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, стягнуто із позивача на користь відповідача, аліменти на утримання двох дітей, в сумі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При постановленні вказаного вище судового рішення судом було враховано всі обставини, які підлягали врахуванню у тому числі, що у позивача народилось ще двоє дітей від іншого шлюбу.

Діти сторін станом на квітень 2021 року навчались відповідно у 2- му та 3- му класах Завалівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, при цьому двічі на день харчуються у школі платно (середня ціна 10 гривень).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Бережанським міжрайонним відділом ДВС, вбачається, що заборгованість позивача по сплаті аліментів на користь відповідача на утримання їх двох неповнолітніх дітей, станом на лютий 2021 року становить 35952 грн.

Встановлено, що позивач немає постійного заробітку, що підтверджено ним в судовому засіданні.

Позивач ніде офіційно не працює, немає регулярного заробітку, але разом з тим ним суду не подано жодних доказів про неможливість працевлаштуватись на постійній основі, чи про його непрацездатність за станом здоров`я.

Доводи позивача про його неплатоспроможність на увагу не заслуговують, оскільки є голослівними. Позивач є молодий, здоровий, працює неофіційно, має доходи, а тому зобов`язаний утримувати своїх дітей. Відсутність у нього постійної роботи не є підставою для відмови у задоволенні позову, так як судом не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_1 має об`єктивні перешкоди для працевлаштування на постійній основі.

Доказів незадовільного стану здоров`я позивача, останнім суду не подано, а тому суд вважає посилання останнього на це, голослівним та не підтвердженим будь-якими належними і допустимими доказами.

Той факт, що позивач з 22 серпня 2019 року по 06 вересня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП "Тернопільська університетська лікарня", на переконання суду не є обставиною, яка свідчить про незадовільний стан позивача на даний час, а отже і не є підставою для задоволення позовних вимог.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Положеннями ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача на те, що у нього на утриманні є одна дитина від першого шлюбу його теперішньої дружини, суд вважає безпідставними і такими, що не можуть бути враховані при вирішенні позову, оскільки такі твердження ОСОБА_1 є голослівними і не підтверджені жодними належними та допуститими доказами, при цьому аліменти на утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу його теперішньої дружини, можуть стягуватись за рішенням суду із її батька.

Посилання представника позивача на те, що відповідач витрачає кошти, які позивач сплачує, як аліменти на утримання дітей, не за призначенням, суд до уваги не приймає, вважає їх голослівними, оцінюючи критично, оскільки такі не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народилося двоє дітей від іншого шлюбу.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, звертає увагу на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження двох дітей у іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року (справа №565/2071/19).

Позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів того, що на момент стягнення з нього аліментів на утримання дитини рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2019 року, він не працював, чи працював і отримував більшу заробітну плату, аніж на даний час, тобто погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу.

Вищезазначеним судовим рішенням встановлено, що на час його ухвалення позивач ніде офіційно не працював, так як і не працює на даний час.

Суд, переконаний в тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, а також, що визначений розмір аліментів, який підлягає стягненню із позивача на користь відповідача на утримання їх дітей за рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2019 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітніх дітей від іншого шлюбу, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення спільних дітей сторін, та суперечитиме їх інтересам.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позивач є молодим, здоровим, а тому зобов`язаний утримувати своїх дітей.

Приймаючи до уваги, обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: матеріальне становище позивача, його стан здоров`я, наявність на утриманні інших малолітніх дітей від другого шлюбу, відсутність непрацездатних дружини, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: рівність сторін в утриманні дітей, їх вік та стан здоров`я, розмір встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також й те, що діти проживають спільно з матір`ю, яка ними опікується постійно, і об`єктивно несе більші витрати на їх утримання, враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, а також, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2019 року, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати слід покласти на позивача в межах ним понесених.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 180-183, 192 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача в межах ним понесених.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду, або через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: Репеха Борис Григорович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ТР №000012 від 02 серпня 2013 року, АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька с. Завалів вул. Монастириського, Угринівського старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий: Р. О. Горуц