Справа № 680/60/20
№2/680/12/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року смт Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Яцини О.І.,

за участі секретаря судового засідання Стандрійчук М.П., Максимчука С.М.,

представників позивачки адвокатів Наталюка Н.М., Солов`я О.В.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Новоушицького районного нотаріального округу Кохан Оксана Володимирівна, про скасування свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування, запису про право власності,-

установив:

Позивачка звернулася в суд з позовом в якому просить скасувати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке він успадкував після смерті матері ОСОБА_4 видане приватним нотаріусом Новоушицького нотаріального округу Кохан О.В. на ім`я ОСОБА_1 ; та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 16801973.

В подальшому представник позивачки зменшив позовні вимоги та підтримав позов лише щодо скасування свідоцтва про право на спадщину.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Дане право власності ОСОБА_1 успадкувала у порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_3 , та брата позивачки, а останній успадкував вказане майно у порядку спадкування за заповітом після смерті їх матері ОСОБА_4 .

Так, даний будинок належав померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння. Разом з тим, вважає, що свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння видане помилково на підставі документів, які не відповідають дійсності.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя, 30 квітня 1992 року ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчено секретарем Капустянської сільської ради Новоушицького району, за яким усе належне майно заповіла своїй дочці, тобто позивачці.

Як з`ясувалося пізніше, після складання заповіту на користь позивачки, мати склала заповіт у користь ОСОБА_3 , який фактично не вступив в управління та володіння спадковим майном у шестимісячний строк.

З 25 жовтня 1999 року по 17 січня 2001 року спільно із ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав син позивачки - ОСОБА_5 разом із своєю сім`єю.

Позивачка стверджує, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, натомість ОСОБА_3 не подавав заяви про прийняття спадщини після смерті матері, таким чином, позивачка прийняла спадщину та є спадкоємцем за законом першої черги.

За таких обставин свідоцтво про право на спадщину видане на ім`я ОСОБА_1 підлягає скасуванню і як наслідок запис про реєстрацію права власності на домоволодіння також повинен бути скасований.

Ухвалою судді від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву та призначено підготовче засідання.

07 травня 2020 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Новоушицького районного нотаріального округу Кохан Оксану Володимирівну.

Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

14 грудня 2020 року відповідачка надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що на її думку позовна заява не підлягає задоволенню. Нотаріусом було перевірено всі документи та дано належну їх оцінку під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, будь-яких порушень чинного законодавства на момент видачі їй свідоцтва про право на спадщину на спірне майно, вона не вбачає.

З огляду на те, що свідоцтво про право спадщину було видано їй 07 жовтня 2016 року, то позивачка пропустила строк для звернення до суду за захистом своїх прав, тому просить суд застосувати до заявлених вимог строк позовної давності.

Третя особа - приватний нотаріус Кохан О.В. направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала за обставин викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Позивачка є дочкою ОСОБА_4 (а.с.6, 7).

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області №680/833/18 від 30 жовтня 2019 року визнано за ОСОБА_2 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 право власності на житловий будинок, прибудову, сарай, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 січня 2020 року вбачається, що власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , записана ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину №1331 від 07 жовтня 2016 року, яке видане приватним нотаріусом Кохан О.В. (а.с.10-15).

Згідно із довідкою Новоушицької селищної ради від 03 січня 2020 року ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав з 25 жовтня 1999 року по 17 січня 2001 року в АДРЕСА_1 (а.с.18).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заведена (а.с.63, 64).

Із матеріалів спадкової справи №60-2016 заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась його дочка ОСОБА_1 .

Згідно копії заповіту від 10 лютого 2015 року, ОСОБА_3 заповів усе своє майно ОСОБА_1 . Із заявою про відмову від обов`язкової частки в спадщині звернулась дружина померлого - ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки виданої Новоушицької селищної ради №285 від 22 лютого 2016 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті проживав без реєстрації в АДРЕСА_2 . Копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 15 травня 1989 року ОСОБА_3 належало домоволодіння в АДРЕСА_2 .

Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1014 від 12 серпня 2016 року ОСОБА_1 , як спадкоємець після смерті ОСОБА_3 , набула у власність домоволодіння за вказаною адресою АДРЕСА_2 (а.с.65-74).

07 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, яке ОСОБА_3 прийняв після смерті ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом, зокрема і на будинковолодіння в АДРЕСА_1 (а.с. 105 на звороті).

Відповідно до копії заповіту від 13 листопада 1995 року ОСОБА_4 заповіла усе своє майно своєму сину ОСОБА_3 , заповіт зареєстрований у реєстрі за №39, за життя не змінений та не відмінений (а.с.107).

Згідно із копією довідки виданої виконавчим комітетом Капустянської сільської ради після смерті ОСОБА_4 у с.Глибочок, в управління та розпорядження спадковим майном вступив ОСОБА_3 , який обробляє присадибну ділянку, сплачує страхові платежі, податок за землю (а.с.109).

Копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 10 квітня 1989 року підтверджується те, що ОСОБА_4 належало домоволодіння в АДРЕСА_1 (а.с. 109 на звороті, 110).

Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1331 від 07 жовтня 2016 року ОСОБА_1 , як спадкоємець, набула домоволодіння в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 (а.с. 110 на звороті).

Свідок ОСОБА_6 дала суду показання про те, що по сусідству із нею в с.Глибочок проживала ОСОБА_4 разом із дочкою ОСОБА_7 (позивачкою). Через тривалий час, у зв`язку із поганим станом здоров`я позивачка забрала проживати ОСОБА_4 до свого домоволодіння у смт Нова Ушиця. Після смерті ОСОБА_4 позивачка та син ОСОБА_8 здійснювали її похорон. На домогосподарстві, яке належало ОСОБА_4 проживали діти позивачки. Після смерті ОСОБА_4 позивачка приїздила до домоволодіння, яке належало померлій, у зв`язку із тим, що там проживав її син ОСОБА_8 із сім`єю та допомагала їм по господарству. ОСОБА_3 після смерті матері на території її домоволодіння нічого не робив.

Свідок ОСОБА_9 дав суду показання про те, що на даний час є цивільним чоловіком позивачки. Після смерті ОСОБА_4 на її домоволодіння проживав син позивачки ОСОБА_8 . З приводу того чи приїздила позивачка до домоволодіння матері відповіді не дав, у зв`язку із тим, що на той час із нею спільно не проживав, а ОСОБА_3 на теж домоволодіння не з`являвся.

Свідок ОСОБА_5 дав суду покази про те, що його бабку - ОСОБА_4 ще за життя, у зв`язку із хворобою, забрала до себе проживати позивачка, яка є його матір`ю, а він залишився проживати в с.Глибочок у домоволодінні бабки, де проживав близько двох років. Позивачка постійно приїздила до них та допомагала по господарству, а ОСОБА_3 лише час від часу заходив у гості, нічим не розпоряджався. ОСОБА_3 постійно стверджував, що спадкового майна йому не потрібно.

Свідок ОСОБА_10 дала суду покази про те, що є невісткою позивачки. На господарстві ОСОБА_4 в с. Глибочок, вона та її чоловік ОСОБА_5 поживали з 1999 року до 2001 року. Позивачка доглядала за ОСОБА_4 . Відповідачка до бабки не приїздила, на похороні її не було. Позивачка постійно приїздила до них та допомагала по господарству, а ОСОБА_3 лише час від часу заходив у гості, нічим не розпоряджався. У зв`язку з тим, що позивачка доглядала за ОСОБА_4 , вони вважали, що її домоволодіння має відійти позивачці.

Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і заповітом.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч.1 ст.534 ЦК УРСР).

Заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить (ч.1, 2 ст.544 ЦК УРСР).

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, що була чинною до 03 березня 2004 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Пунктом 5.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

Нормами статей 1217, 1218, 1223, 1269 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Суд критично ставиться до показань свідків, у зв`язку із тим, що допитані особи не надали суду точних відповідей про дату смерті ОСОБА_4 та адресу спірного домоволодіння.

Під час розгляду справи судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок в АДРЕСА_1 , видано підставно, з огляду те, що ОСОБА_3 прийняв спадщину у порядку визначену законом. Так, про прийняття спадщини свідчить відповідна довідка (а.с.109), поряд із цим, у ОСОБА_3 було наявне свідоцтво про право особистої власності видане на ім`я ОСОБА_4 , яке перейшло до спадкової маси після його смерті. Відтак, посилання позивачки про неприйняття спадщини ОСОБА_3 не підтвердились.

Більше того, у судовому засіданні було з`ясовано, що ОСОБА_4 за життя розпорядилася належним їй майном та заповіла його ОСОБА_3 .

Разом із тим, у матеріалах справи міститься довідка про прийняття спадщини позивачкою після смерті ОСОБА_4 , однак матеріалами справи підтверджується те, що заповіт на ім`я позивачки оформлений раніше, ніж заповіт оформлений на ім`я ОСОБА_3 , відтак на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , чинним був заповіт оформлений на ім`я ОСОБА_3 , який мав правові підстави для оформлення спадщини, як і його спадкоємець відповідачка.

Між іншим, суд звертає увагу на прийняте судом рішення щодо визнання права власності за позивачкою на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Так, із змісту рішення суду видно, що відповідачем у справі зазначена Новоушицька селищна рада. Під час розгляду справи селищна рада обмежила свою участь поданням заяви про визнання позову. У вказаних діях суд вбачає недбале ставлення учасника справи, як до своїх прав, так і до обов`язків.

Селищна рада є органом місцевого самоврядування на якого покладено обов`язок ведення погосподарського обліку домоволодінь, відтак достеменно володіючи інформацією про усіх осіб, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця та осіб, які вступили у процес оформлення спадщини, тим більше отримали свідоцтво на спірне спадкове нерухоме майно зобов`язані були повідомити по це суд.

Між іншим, на увагу заслуговує та обставина, що нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, як спадкоємцю за заповітом, відтак не перевірив його чинність.

За таких обставин, у наслідок не інформування суду про вказані обставини, та не доведення позивачкою до відома суду про наявність інших можливих спадкоємців, вказане призвело до ухвалення рішення в умовах однобічної подачі доказів та сприятливого для позивачки представлення їх перед судом.

Відтак, ухвалене рішення не досягло своєї мети, а саме поновлення порушеного спадкового права, оскільки такого порушення не відбулось.

Оцінюючи вказані довідки, суд виходить з принципу змагальності сторін. Так, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даного позову з огляду на його безпідставність та недоведеність.

Відповідачкою в ході розгляду справи заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак у зв`язку з тим, що судом під час розгляду справи не було встановлено порушень прав позивачки, тому суд вважає, що строк позовної давності не може бути застосований судом в якості підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки такий строк застосовується в разі, якщо суд дійде до висновку про наявність підстав для задоволення позову, тобто встановить порушення, допущенні під час оформлення правовідносин.

Розподіляючи судові витрати, суд керується частиною першою, другою статті 141 ЦПК України та враховуючи відмову у позові, покладає судові витрати у виді судового збору понесені позивачкою, на останню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Новоушицького районного нотаріального округу Кохан Оксана Володимирівна, про скасування свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування, запису про право власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 01 липня 2021 року.

Позивачка: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Приватний нотаріус Новоушицького районного нотаріального округу Кохан Оксана Володимирівна, місцезнаходження: смт Нова Ушиця, вул. Подільська, 22, Хмельницької області.

Суддя О. І. Яцина