Постанова

Іменем України

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 932/12620/19

провадження № 61-12285св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року у складі судді Литвиненка І. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2020 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (далі - Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди завданої дорожньо - транспортною пригодою.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26 березня 2019 року в 11 год.

40 хв. по вул. Шинна біля будинку № 14-А в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля позивача марки «Skoda», модель Superb, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Ford», модель Mondeo CLX, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у зазначеному ДТП, встановлено, що відповідач порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху України - не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, у результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем, який належить позивачу.

Внаслідок ДТП автомобіль марки «Skoda», модель Superb, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, розмір матеріального збитку, завданого позивачу та визначеного на підставі експертного висновку від 15 травня

2019 року № 2405/19/19, складає 167 063,07 грн. Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) виплатило позивачу регламентну виплату у розмірі 61 513,57 грн.

Посилаючись на те, що виплаченої суми МТСБУ недостатньо для відшкодування завданого позивачу матеріального збитку, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, з урахуванням витрат на експертні послуги, 108 049,50 грн.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

Разом із позовною заявою Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб, який належить ОСОБА_1 - автомобіль марки «Ford», модель Mondeo CLX, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Заява по забезпечення позову обґрунтована тим, що внаслідок неправомірних та винних дій відповідача позивачеві завдано майнову шкоду в розмірі

108 049, 50 грн, жодних дій щодо її відшкодування чи врегулювання спірних правовідносин ОСОБА_1 не вчиняє.

Посилаючись на те, що відповідач може відчужити належний йому транспортний засіб на користь третіх осіб, що може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення про відшкодування позивачу майнової шкоди, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене майно .

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року заяву Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області задоволено.

Накладено арешт на транспортний засіб марки «Ford», модель Mondeo CLX,

1995 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_3 , потужність двигуна 1796 см/куб, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN код НОМЕР_4 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом спору є відшкодування завданої позивачу внаслідок ДТП майнової шкоди у розмірі 108 049,50 грн, а тому невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме майно відповідача може призвести до унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про необхідність застосування заходів забезпечення позову Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області про відшкодування майнової шкоди, завданої відповідачем внаслідок ДТП, у загальному розмірі 108 049,50 грн, шляхом накладення арешту на належний ОСОБА_1 автомобіль, є обґрунтованим та таким, що відповідає положенням частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Суд встановив, що між сторонами виник спір щодо завдання позивачу майнової шкоди, вжитий судом вид забезпечення позову не призведе до обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірний автомобіль перебуває у його володінні та користуванні, а обмежується виключно право розпорядження (відчуження) зазначеним рухомим майном, який є тимчасовим заходом та діє до вирішення спору по суті.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій він просив скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2020 року, ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Касаційна скарга обґрунтована посиланнями на те, що суди попередніх інстанцій в порушення норм процесуального права, не урахували, що заява про забезпечення позову не містить жодних обґрунтувань та доказів щодо неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Посилання позивача на відсутність ініціативи відповідача щодо відшкодування збитків та урегулювання спірних правовідносин не можуть бути самостійною підставою для забезпечення позову. Про наявність претензій зі сторони позивача, ОСОБА_1 стало відомо лише з тексту позовної заяви. Дій щодо досудового врегулювання спору позивач не здійснював, відповідач не вчиняє дій, які б свідчили про намагання уникнути відповідальності чи ускладнити виконання судового рішення.

Суди попередніх інстанцій не урахували правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12 вересня 2018 року у справі №643/12296/17,

28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018, від 27 листопада 2019 року у справі № 766/8126/19, від 15 січня 2020 року № 362/1102/19, від 12 лютого

2020 року у справі № 381/4019/18, від 10 червня 2020 року у

справі № 753/23813/17, від 01 липня 2020 року у справі №518/275/18, від 15 липня 2020 року у справі №658/2772/19, від 16 липня 2020 року у справі №359/4141/17, зокрема щодо необхідності перевірки мотивів та доводів заяви про забезпечення позову, обґрунтування необхідності вжиття таких заходів, зокрема щодо можливого утруднення чи неможливості виконання судового рішення, підтвердження його належними доказами.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

Справа надійшла до Верховного Суду 03 листопада 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з правильним застосуванням норм процесуального права, доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання про накладення арешту, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зазначений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції, урахував, що між сторонами дійсно виник спір щодо відшкодування позивачеві заподіяної відповідачем майнової шкоди у загальному розмірі 108 049,50 грн, а тому не вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме майно відповідача може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області.

Суд апеляційної інстанції погодився із зазначеними висновками суду першої інстанції та додатково зазначив, що вжитий судом першої інстанції спосіб забезпечення позову не порушує прав та законних інтересів відповідача, оскільки лише тимчасово обмежує право розпорядження арештованим майном до вирішення справи по суті, автомобіль фактично залишається у користуванні відповідача, його право володіння та користування ним не обмежується.

Таким чином, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суди попередніх інстанцій урахували вимоги законодавства та висновки Верховного Суду при вирішенні зазначеного процесуального питання. Застосований судами попередніх інстанцій вид забезпечення позову - накладення арешту на автомобіль відповідача є співмірним із заявленими позовними вимогами та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Необхідність застосування заходів забезпечення позову у спосіб накладення арешту на автомобіль відповідача, випливає з фактичних обставин справи, зокрема значного розміру майнової шкоди та не відшкодування її відповідачем, що свідчить про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності посилань суду апеляційної інстанції на встановлені обставини, які є обов`язковими та необхідними при розгляді заяви про забезпечення позову (загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову) є необґрунтованими. Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування визначеного позивачем виду забезпечення позову, зокрема, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до унеможливлення виконання рішення суду, додатково зазначивши про наявність спору між сторонами та відсутність обмеження прав відповідача, у зв`язку із застосуванням такого виду забезпечення позову.

Аргументи заявника про необґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у зв`язку за відсутності доказів на підтвердження зазначеного є безпідставними, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які заявник посилався у касаційній скарзі, як на підставу касаційного оскарження.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому підстави для задоволення касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня

2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак