КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2021 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Людмили Миколаївни, Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М., Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_2 , в якому просив визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію від 26.10.2018, здійснену державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М., права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно, Ѕ житлового будинку загальною площею 129 кв.м, житловою площею 91,5 кв.м, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 1-8).

Разом з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, в які ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

Дану заяву обґрунтовував тим, що він звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, у якій просить суд визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію, здійснену 26.10.2018 державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М., права власності на нерухоме майно, а саме 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З 1990 року він проживає у вищевказаному будинку, 1/2 частка якого належала його матері ОСОБА_3 , та яку остання заповіла йому у відповідності до заповіту від 04.06.2014, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А.

ОСОБА_1 10.05.2020 дізнався, що державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М. зареєстровано право власності на згадану частку житлового будинку на сторонню особу ОСОБА_2 , який наразі безпідставно, на думку заявника, користується даним нерухомим майном, порушуючи при цьому права ОСОБА_1 .

Заявник вважав, що третя особа у справі може відчужити 1/2 частку житлового будинку на користь інших осіб, що може суттєво утруднити виконання рішення у справі, а тому існує потреба у вжитті заходів забезпечення позову (а.с. 21-23).

Ухвалою Києво-святошинського районного суду Київської області від 20.01.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М., Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності відмовлено (а.с. 49-51).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані до заяви докази, які підтверджують те, що ОСОБА_2 користується привласненим майном позивача, і є підстави побоюватись та вважати, що ОСОБА_2 може відчужити спірне майно на користь інших осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с. 53-57).

Відзиву від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 від матері за заповітом, однак пропустив строк на звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини, тому ним окремо було подано позов, в якому порушується питання про надання додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 14).

В даній справі, позивачем порушується питання про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно, яке зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням позовних вимог, які перебувають у суді на розгляді, є необґрунтованими, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі № 753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, ОСОБА_1 просить накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_2 . Разом з тим, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі, оскільки предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про скасування державної реєстрації права власності та в разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню.

Крім того, у разі задоволення даного позову в майбутньому, позивач не відновить своє порушене право, в той час як накладення арешту на будинок порушить право власника цього будинку.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2021 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Людмили Миколаївни, Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 29 червня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська