ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року

м.Суми

Справа №591/3847/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/5/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Молібог Юлії Миколаївни на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2020 року в складі судді Сидоренко А.П., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій просив замінити стягувача у виконавчому провадженні ПАТ «Комерційний банк «Надра» на нього - ОСОБА_1 по виконанню виконавчого листа Зарічного районного суду м. Суми у справі №591/3847/15-ц.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02.11.2015 року зі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 10/2007/ від 31.10.2007 року в сумі 390138,00 грн, а також на користь держави 3654,00 грн в рахунок відшкодування судового збору, тобто по 1827,00 грн з кожного. На виконання вказаного рішення було видано виконавчі листи, які були пред`явлені на примусове виконання до органів ДВС. Вказує, що між ним та ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Шевченка А.М., як стягувачем у виконавчому провадженні було укладено договір купівлі продажу (відступлення) права вимоги за №10/2004/ НОМЕР_1 від 22.08.2019 року відповідно до умов якого, ПАТ «КБ «Надра» відступив йому шляхом продажу право вимоги за кредитним договором № 10/2007/ від 31.10.2007 року, додатковими угодами № 1,2,3, договором поруки №10/2007/ від 31.10.2007 з додатковими угодами № 1,2,3 та договором іпотеки № 10/2007/ НОМЕР_1 , додатковими договорами № 1,2,3 до договору іпотеки до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказує, що внаслідок відступлення права вимоги він є єдиним власником всіх прав вимоги за зазначеними кредитними документами.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30.06.2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Молібог Ю.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому проваджені.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звернутись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Зазначає, що підставою для відмови в задоволенні заяви могло б бути лише визнання недійсним договору купівлі продажу (відступлення) прав вимоги за іпотечним договором, однак не чинним вказаний договір не визнавався, а тому підстави для відмови в задоволенні заяви відсутні. Вказує, що заявник не набув статусу кредитодавця, а лише набув право вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не направлено.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи скарги підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що вимогу за цим кредитним договором було ним придбано за результатами проведених електронних торгів і сплатив суму продажу.

ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу і проти заміни сторони у виконавчому провадженні не заперечує.

Заінтересована особа ОСОБА_3 до суду не прибула, але належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи.

Від державного виконавця до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було відхилено через не підтвердження поважності причини належними документами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, що 31.10.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 10/2007/ НОМЕР_1 та надано кредит у сумі 24350,62 дол. США на умовах сплати 12,39 % річних строком до 30.10.2027 року. Додатковими угодами до кредитного договору було змінено валюту виконання зобов`язань на національну грошову одиницю гривню (а. с. 10-34).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31.10.2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки (а. с. 37).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02.11.2015 року позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість по кредитному договору № 10/2007/ від 31.10.2007 року в сумі 390 138,39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в дольовому порядку на користь держави 3654 грн судового збору, тобто по 1827 грн з кожного.

За вказаним рішенням суду було видано виконавчі листи та пред`явлено їх до примусового виконання.

22.08.2019 між ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Шевченко А.М. та ОСОБА_1 укладено договір №10/2004/ купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором та договором поруки, а також договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, за якими первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за наступними договорами: кредитний договір № 10/2007/ від 31.10.2007 року, додаткові угоди № 1, 2, 3, договір поруки № 10/2007/ від 31.10.2007 року з додатковими угодами № 2, 3 та договором іпотеки № 10/2007/ НОМЕР_1 , посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ворошиною Л.В. 24.12.2007 року за реєстровим № 3050, додатковий договір № 1 про внесення змін до договору іпотеки, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ворошиною Л.В. 30.04.2010 року за реєстровим № 576, договір про внесення змін № 2 до договору іпотеки, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ворошиною Л.В. 03.06.2013 року за реєстровим № 653, договір про внесення змін № 3 до договору іпотеки, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ворошиною Л.В. 29.05.2014 року за реєстровим № 329 (а.с. 169-170).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Зі статей 1077 та 1079 ЦК України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Фінансова установа це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 того ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону).

Оскільки факторинг є фінансовою послугою вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання.

Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні.

Так, відповідно до ч. 1 ста. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ста. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Випадки, коли не допускається заміна кредитора, визначені статтею 515 ЦК України, за якою заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема, у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надбання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки ч. 3 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

Як уже зазначалось, у даній цивільній справі, за договором купівлі-продажу №10/2004/ від 22.08.2019 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Шевченко А.М. та ОСОБА_1 , останній набув права тільки вимоги за одним кредитним договором та договором поруки, укладений в забезпечення виконання умов кредитного договору а також за іпотечним договором до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який виступає майновим поручителем позичальника.

Таким чином, кредитор уступив ОСОБА_1 , як новому кредитору право вимоги з боржників відповідні грошові кошті.

У цих правовідносинах необхідно розрізняти право набувача за договором відступлення прав вимоги вимагати виконання зобов`язань в розмірі та обсязі на момент укладення цього договору, з його правом у подальшому виконувати та отримувати доходи за договором без відповідного статусу фінансової установи.

Також, відповідно до ст. 1054 ЦК України, лише банк або інша фінансова установа може бути стороною зобов`язання, змістом якого є обов`язок цієї сторони надати грошові кошти у кредит позичальникові.

Водночас після виконання зазначеного обов`язку кредитодавець набуває статусу кредитора в іншому зобов`язанні, змістом якого є обов`язок боржника (позичальника) повернути отримані кошти в рахунок надання кредиту, сплатити проценти за період, на який кредит був наданий, сплатити санкції за порушення грошового зобов`язання за період прострочення (за наявності прострочення), а кредитору належить кореспондуюче право вимоги. Закон не обмежує суб`єктного складу осіб, які можуть бути кредиторами за такою вимогою.

На такій стадії розвитку правовідношення, коли його змістом є лише зазначений обов`язок боржника та кореспондуюче право вимоги кредитора, останній вже не надає боржнику ніяких фінансових послуг, а тому апеляційний суд вважає, що у даному договору купівлі-продажу відбулось відступлення вимоги суб`єкту, який не має наміру здійснення в подальшому господарської діяльності з наданням фінансових послуг, а тому до такого суб`єкту не застосовуються встановлений законодавцем правовий порядок для юридичної особи - фінансової установи або суб`єкта підприємницької діяльності, які мають право на здійснення фінансової операцій на підставі договору факторингу тільки при наявності дозволу, а саме ліцензії НБУ на заняття такої діяльності.

Саме такий висновок зроблено у постанові ВП ВС від 10.11.2020 у справі №638/22396/14-ц.

У вказаному ж договорі купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за одним кредитним договором №10/2004/ від 22.08.2019 року у нового кредитора ОСОБА_1 є право на стягнення зафіксованої договором купівлі-продажу суми кредитної вимоги і відсутнє право подальшого нарахування відсотків чи неустойки за порушення грошового зобов`язання.

При цьому, як встановлено, ОСОБА_1 , є рідним братом позичальника ОСОБА_2 , з 29.12.2016 року не здійснює підприємницьку діяльність, і метою придбання на електронних торгах за договором купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки є вирішити питання фінансової підтримки рідного брата, а не отримання прибутку при здійсненні господарської діяльності з надання фінансової послуги для отримання прибутку, т.т. відсутні ознаки притаманні договору факторингу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , враховуючи виключні обставини справи, тому оскаржувана ухвала, на підставі ст. 376 ЦПК України, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Молібог Юлії Миколаївни задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Замінити стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 листопада 2015 року у цивільній справі №591/3847/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованості по кредитному договору № 10/2007/ від 31.10.2007 року в сумі 390 138,39 грн, на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина