Справа № 932/5274/20
провадження № 2/932/3227/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Левчинської А.А.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа Сьома Дніпровська нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про відзив заяви про відмову від спадщини за заповітом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації спадкового майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивач посилається на те, що вона являється спадкоємцем батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За заповітом від 14.09.2017 р., посвідченим нотаріусом Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори (реєстраційний № 2-1948), батько заповів їй наступне майно: 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; приватизовану земельну ділянку площею 0,0595 га на території Садівничого товариства «Ручеек», Новоолександрівської сільської ради, Дніпровського району, Дніпропетровської області (державний Акт серія ДП ДН № 034741 від 23.09.1998 р.). 27.02.2020 року вона з мамою - ОСОБА_4 звернулися до Сьомої Державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, попали на співбесіду до помічника державного нотаріуса і дізналися, що спадкова справа вже відкрита 19.02.2020 року за заявою онука померлого - ОСОБА_2 . Помічник нотаріуса повідомила, що онук скористався нормами закону спадкування за правом представлення після свого батька, ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто сина ОСОБА_5 . Під час бесіди з працівником нотаріальної контори у них виникло декілька питань, що потребувало правової обізнаності. Так як у заповіті не було вказано родинних відносин між спадкодавцем і спадкоємцем, то начебто за загальною вимогою вона повинна була сплатити 5% прибуткового податку і 1,5% військового збору від вартості спадкового майна, такі витрати могли скласти декілька тисяч гривень, які вона сплатити не в змозі. Тому наступним було питання щодо передачі права на спадкове майно за заповітом на користь мами, на що вони отримали відповідь консультанта про можливість такої процедури за окремою заявою про відмову від спадщини за заповітом на користь іншої особи, що знімало і проблему великих витрат на оформлення спадщини. На кінець бесіди їм було надано квитанції для сплати нотаріальних послуг та державного мита і призначено дату наступної консультації 17.03.2020 року.

Позивач посилається на те, що під час відвідання нотаріальної контори 17.03.2020 року їм з мамою було надано для підпису підготовлені заяви про відмову з її позивача боку і прийняття спадщини мамою, вручено запити на отримання довідок про склад сім`ї та майна спадкодавця і призначено наступний день явки до нотаріальної контори - 24.04.2020 року. Як під час «консультацій» в нотаріальній конторі так і в наступні дні після її відвідання її бентежило відношення і некомпетентність «консультантів», які не могли (чи не хотіли) відповісти їй на питання в якому стані спадкова справа, яке майно складає спадкову масу і як воно розподіляється між спадкоємцями, постійно радились з нотаріусом по телефону або виходили до його кабінету. Це викликало у неї певні сумніви у професійності «консультантів», тому вона вирішила особисто ознайомитися з нормами спадкового права щодо відмови спадкоємця від заповіту на користь іншої особи і з`ясувала, що частиною 1 статті 1274 ЦК України передбачено право спадкоємця за заповітом відмовитися від прийняття спадщини, але тільки «на користь іншого спадкоємця за заповітом». Додаткове роз`яснення наведеної норми вона також знайшла у пункті 25 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування», де зазначено, що коло осіб, на користь яких спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини, є вичерпним і за його волевиявленням змінюватись або доповнюватись не може. Тобто, виявляється, що вона не мала права відмовлятися від своєї спадщини на користь мами, так як вона не була включена до кола спадкоємців за заповітом. Некомпетентна інформація від помічника нотаріуса призвела і до хибного розуміння нею вартості нотаріальних послуг, суми податку і зборів.

Позивач вказує на те, що вона мала намір звернутися до нотаріальної контори і відізвати заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом, але настали відомі події з епідемією коронавірусу і об`явленням карантину з 12.03.2020 року. Вона та її 83-річна мама увійшли до групи ризику зараження, тому звернутися до нотаріальної контори з вказаною заявою в установлений законом шестимісячний строк до 09.04.2020 року у неї не було можливості з причини настання форс-мажорних обставин (в даному випадку тотожних обставинам непереборної сили). До того ж, як їй стало відомо, нотаріальна палата України на офіційному сайті закликала громадян на період карантину утриматися від особистого відвідування державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів у зв`язку із встановленням урядом на всій території України з 12 березня 2020 року карантину задля запобігання поширенню коронавірусу СОVID-19, пандемію якого вже було оголошено ВООЗ у всьому світі. Під емоційним впливом своєї безпорадності, не розуміючи стан спадкової справи, вона 28.04.2020 року все ж таки відвідала нотаріальну контору і заявила про нікчемність поданої раніше заяви про відмову від спадщини та подала заяву про видачу їй свідоцтва про спадщину на підставі заповіту. 30.04.2020 року нотаріус Черновська Л.Г. винесла постанову про неможливість вчинення нотаріальної дії - видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом з причини наявності її попередньої заяви про відмову від даного заповіту. Викладені обставини призвели до порушення її інтересів і майнових прав щодо отримання спадщини за заповітом після померлого батька, які вона змушена захищати і відновити у судовому порядку.

Позивач зазначає, що таким чином, вказану заяву від 05.03.2020 року про відмову від заповіту вона визнала помилковою і мала намір відкликати, але в силу форс-мажорних обставин (в даному випадку тотожних обставинам непереборної сили) у зв`язку із встановленням урядом України з 12.03.2020 року карантину задля запобігання поширенню коронавірусу СОVID-19 вона не змогла у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК строк для прийняття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про відзив помилково поданої заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом, тому проти своєї волі вона позбавлена можливості скористатися правом на спадкоємство. Хоча постанова нотаріуса від 30.04.2020 року винесена формально з причини «наявності попередньої заяви про відмову від даного заповіту», головною проблемою для реалізації її спадкових прав є витік передбаченого законом строку для прийняття спадщини. Вона вважає, що вказана причина пропущення нею строку для прийняття спадщини є загальновідомою, не потребує доказів і може бути визнана судом поважною для продовження їй терміну відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом і можливості скористатися своїм правом на спадкоємство за заповітом.

12.10.2020 року позивачем до суду була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій вона посилається на те, що 17.09.2020 року під час підготовчого судового засідання при ознайомленні з матеріалами спадкової справи їй стало відомо про те, що ОСОБА_2 14.04.2020 року Сьомою Дніпровською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 65758013 після померлого спадкодавця ОСОБА_5 , що порушує її спадкові права, оскільки згідно з частиною першою ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, і у разі задоволення судом її позову про визначення додаткового строку для подання заяви про відзив заяви про відмову від спадщини за заповітом фактично призведе до формальної недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого відповідачу.

Посилаючись на зазначене, позивач просить визначити їй додатковий строк у два місяці для подачі до нотаріуса заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/9 частку квартири за адресою АДРЕСА_2 , видане ОСОБА_2 . 14.04.2020 року державним нотаріусом дніпровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г., зареєстроване в реєстрі за № 2-579; скасувати державну реєстрацію спадкового майна 1/9 частку квартири за адресою АДРЕСА_2 (номер запису про право власності в ДРРП: 36257765), набутого ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.04.2020 року державним нотаріусом дніпровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2-579.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями суду від 08.05.2020 року суддя ОСОБА_7 був визначений для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 14.05.2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, як така, що не відповідає положенням ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою судді від 18.06.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справи, визначено про її розгляд в загальному порядку та вирішено питання про витребування з Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5

09.07.2020 року відповідачем ОСОБА_2 був наданий суду відзив на позовну заяву.

10.07.2020 року до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача.

17.07.2020 року до суду з Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 .

В зв`язку із звільненням судді ОСОБА_7 у відставку, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 10.08.2020 року № 265 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2020 року дана цивільна справа передана в провадження судді Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою судді від 21.08.2020 року дана справа прийнята до провадження, визначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 21.08.2020 року було закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені в позові та уточненнях до нього, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 з представником позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій визнала позовні вимоги та підтримала їх у повному обсязі, та повідомила, що не зможе бути присутньою на засіданні суду з причини поважного віку та стану здоров`я.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суду надано листа з проханням розглянути справу у відсутності представника.

Вислухавши позивача, відповідача з представником, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1259 ЦК України передбачено, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до частини 1 ст. 1266 ЦК України, в нуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 5 ст. 1269 ЦК України передбачено, що особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Частиною 1, 5 ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ч.6 ст. 1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Статтею 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь.

Якщо заповідач підпризначив спадкоємця, особа, на ім`я якої складений заповіт, може відмовитися від спадщини лише на користь особи, яка є підпризначеним спадкоємцем.

Отже право особи на відмову від спадщини, в тому числі на користь інших осіб, є беззастережним і обумовлюється лише дотримання строку подання відповідної заяви нотаріусу.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1275 ЦК України передбачено, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Відповідно до ч.2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Згідно до ч.3, 5 цієї статті, положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , який був чоловіком відповідача ОСОБА_4 та дідусем ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 10.10.2019 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1720.

За життя ОСОБА_5 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_4 був співвласником квартири АДРЕСА_3 ).

14.09.2017 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким належні йому квартиру АДРЕСА_3 , та земельну ділянку, що знаходиться на території садового товариства «Ручеек», ділянка НОМЕР_2 Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказаний заповіт посвідчено завідуючою Сьомої дніпровської державної нотаріальною конторою 14.09.2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-1948.

27.02.2020 року позивач ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 звернулися до Сьомої Державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, і за твердженням позивачки, попали на співбесіду до помічника державного нотаріуса і дізналися, що спадкова справа вже відкрита 19.02.2020 року за заявою онука померлого - ОСОБА_2 , який скористався вимогами закону про спадкування за правом представлення після свого батька, ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто сина ОСОБА_5 .

Під час бесіди з працівником нотаріальної контори позивачці було повідомлено про те, що для отримання свідоцтва про право на спадщину, зважаючи на те, що в заповіті не було вказано родинних відносин між спадкодавцем і спадкоємцем, за загальною вимогою вона повинна була сплатити 5% прибуткового податку і 1,5% військового збору від вартості спадкового майна, проте такі витрати вона сплатити не могла в зв`язку з незадовільним матеріальним станом. Їй було роз`яснено про її право на передачу права на спадкове майно за заповітом на користь мами, що було можливо зробити шляхом подання окремої заяви про відмову від спадщини за заповітом на користь іншої особи, що знімало і проблему великих витрат на оформлення спадщини, що нею і було зроблено. Їм в нотаріальній конторі було надано квитанції для сплати нотаріальних послуг та державного мита і призначено дату наступної консультації 17.03.2020 року.

17.03.2020 року позивач разом з ОСОБА_4 з`явилися до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, де позивач підписала заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом на користь матері ОСОБА_4 , їй було вручено запити на отримання довідок про склад сім`ї та майна спадкодавця і призначено наступний день явки до нотаріальної контори - 24.04.2020 року.

30.04.2020 року Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою було винесено постанову про неможливість вчинення нотаріальної дії - видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я доньки ОСОБА_9 на спадкове майно з посиланням на те, що до нотаріальної контори не була подана заява про відкликання відмови від прийняття спадщини від заявника ОСОБА_1 .

Як вбачається із копії спадкової справи № 72/2020, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої на запит суду Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою, матеріали спадкової справи містять заяву ОСОБА_2 від 19.02.2020 року про прийняття спадщини за законом після смерті дідуся ОСОБА_5 в зв`язку зі смертю 26/27.06.2016 року його батька ОСОБА_6 , який є сином ОСОБА_5 .

Відповідно до спадкової справи, 05.03.2020 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, матеріали спадкової справи містять заяву ОСОБА_1 від 05.03.2020 року, яка повідомляє про наявність заповіту на її ім`я, складеного ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повідомляє про те, що вона цією заявою відмовляється від одержання спадкового майна на користь його дружини, а своєї матері ОСОБА_4 .

Відповідно до поданої до нотаріальної контори заяви від 14.04.2020 року ОСОБА_2 просить видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.04.2020 року Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого нотаріусом посвідчено, що на підставі ст. 1261, 1266 ЦК України спадкоємцями зазначеного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , : 2/3 частини є його дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з урахуванням 1/3 частини спадкового майна, від якого відмовилась донька померлого ОСОБА_1 ; 1/3 частини є його онук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 , що належала померлому; це свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/9 частину квартири видано ОСОБА_2 .

Крім того, в спадковій справі міститься заява про видачу спадщини від 19.05.2020 року, подана до нотаріальної контори Маркевич В.Г., в якій заявник просить видати їй свідоцтво про право власності на Ѕ частку всього спадкового майна, як дружині, та відповідно належні їй свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до заяви від 27.05.2020 року ОСОБА_1 повідомила нотаріальну контору про те, що нею до суду подано позов та просила в зв`язку з чим не вчиняти нотаріальні дії по вказаній спадковій справі.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.10.2020 року, на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.04.2020 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 2/9 частини квартири АДРЕСА_3 , за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/9 частину вказаної квартири.

Не погодившись із зазначеним, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Як зазначає позивач у позові та в поясненнях в судовому засіданні, невдовзі після відвідування Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори вона, ознайомившись з законодавством про спадкове право, зрозуміла, що їй в нотаріальній конторі надали некомпетентну консультацію, оскільки нею було з`ясовано, що частиною 1 статті 1274 ЦК України передбачено право спадкоємця за заповітом відмовитися від прийняття спадщини, але тільки на користь іншого спадкоємця за заповітом, а тому вона не мала права відмовлятися від своєї спадщини на користь мами, так як вона не була включена до кола спадкоємців за заповітом; некомпетентна інформація від помічника нотаріуса призвела і до хибного розуміння нею вартості нотаріальних послуг, суми податку і зборів.

Зважаючи на викладене, позивач мала намір звернутися до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори і відкликати заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом, проте настали події з епідемією коронавірусу і оголошенням карантину з 12.03.2020 року. Вона та її 83-річна мати ОСОБА_4 увійшли до групи ризику зараження, тому звернутися до нотаріальної контори із вказаною заявою в установлений законом шестимісячний строк, тобто до 09.04.2020 року, у неї не було можливості. До того ж, як їй стало відомо, нотаріальна палата України на офіційному сайті закликала громадян на період карантину утриматися від особистого відвідування державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів у зв`язку із встановленням урядом на всій території України з 12.03.2020 року карантину задля запобігання поширенню коронавірусу СОVID-19, пандемію якого вже було оголошено ВООЗ у всьому світі. 28.04.2020 року позивач відвідала нотаріальну контору і повідомила нотаріуса про нікчемність поданої раніше заяви про відмову від спадщини та подала заяву про видачу їй свідоцтва про спадщину на підставі заповіту, проте їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва з посиланням на пропущення нею строку на подання заяви про відкликання заяви про відмову у прийнятті спадщини.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; від 22.07.2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року до 31.08.2020 року в Україні запроваджено карантин. Внаслідок карантинних заходів було введено ряд обмежень щодо руху громадського транспорту, порядку роботи підприємств, установ та організацій.

Постановою від 02.04.2020 року № 255 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211, було постановлено, зокрема, що на період встановленого на всій території України карантину з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року, особами, які потребують самоізоляції, є: особи, які досягли 60-річного віку, крім осіб, які здійснюють заходи, пов`язані з недопущенням поширення COVID-19, забезпечують діяльність об`єктів критичної інфраструктури.

Відповідно до рекомендацій Міністерства юстиції України, викладених в листі «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» №1534/19.5/32-20 від 17.03.2020 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211, в особливому режимі працювали і державні нотаріальні контори, в яких було обмежено прийом громадян, здійснювався останній виключно для вчинення невідкладних нотаріальних дій, пов`язаних з можливим пропуском передбачених законодавством строків, а також порушенням прав громадян, за попереднім записом в телефонному режимі. Надання консультацій відбувалось в телефонному режимі, або шляхом електронного листування.

Відповідно до ч.9, 10 ст. 10 ЦПК України, я кщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Дослідивши фактичні обставини справи, суд враховує, що позивачка мала намір своєчасно, у передбачений чинним законодавством шестимісячний строк, а саме до 09.04.2020 року звернутись до нотаріальної контори із заявою про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, проте цей строк був нею пропущений з поважних причин в зв`язку з дією карантинних обмежень на території України та існування в зв`язку з цим у позивачки перешкод, які не залежали від її волі та завадили їй вчасно звернутися до нотаріальної контори із вказаною заявою, а саме - через особливий режим роботи нотаріальних контор в період дії карантину; в зв`язку з тим, що її мати ОСОБА_4 , 1937 року народження, яка має незадовільний стан здоров`я, перебуває під диспансерним наглядом лікарів та потребує постійного медикоментозного лікування і є обмежено мобільною у межах кімнати, що підтверджено відповідною довідкою, та є особою, яка відповідно до вищевказаних постанов КМУ потребує самоізоляції в період дії карантину, а тому вона з матірью, через сумісне проживання, увійшли до групи ризику зараження та були вимушені утримуватися від відвідування установ із можливою великою скупченістю відвідувачів, якою у даному випадку була нотаріальна контора.

Зважаючи на те, що законодавством не врегульовано законом порядок захисту прав спадкоємця, який з поважної причини пропустив строк для подачі до нотаріуса заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом, а суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем такого строку і наявність підстав для застосування аналогії закону, а саме ч.3 ст.1272 ЦК України, застосувавши її для правовідносин щодо подачі заяви про відкликання заяви про відмову у прийнятті спадщини, та визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріуса такої заяви, тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню і суд вважає необхідним визначити ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці для подачі до нотаріуса заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обчислювати з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1300 ЦК України передбачено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Разом з цим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/9 частку квартири за адресою АДРЕСА_2 , видане ОСОБА_2 14.04.2020 року державним нотаріусом дніпровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г., зареєстроване в реєстрі за № 2-579; та про скасування державної реєстрації спадкового майна 1/9 частку зазначеної квартири, набутого ОСОБА_2 на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ці вимоги заявлені передчасно.

Зважаючи на те, що в ході розгляду даної справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача про визначення їй додаткового строку для подачі до нотаріуса заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач у даній справі, після здійснення визначених законодавством та цим рішенням суду дій щодо прийняття спадщини і набуття статусу спадкоємця, та разі невиконання вищенаведених вимог положень ст. 1300 ЦПК України, набуде право на звернення до суду із вищенаведеними вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації спадкового майна.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача з кожного з відповідачів підлягають стягненню понесені нею витрати по справі по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці для подачі до нотаріуса заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обчислювати з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації спадкового майна.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по справі по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по справі по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева