ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3721/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Казьміної Світлани Володимирівни на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Цвірюка Д.В., по справі № 638/14266/20, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Разом із позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_1 у національній та/або іноземній валюті на всіх рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 та/або ФОП ОСОБА_1 у АК КБ «ПриватБанк».

Заява мотивована тим, що предметом спору є визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошових коштів у національній валюті та іноземній валюті, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 та/або ФОП ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» у період з 16.06.2012 року по 24.03.2020 року, визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та права власності на Ѕ частину грошових коштів у національній та іноземній валюті, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 та/або ФОП ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» у період з 16.06.2012 року по 24.03.2020 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16.02.2021 року вказана ухвала скасована у зв`язку з тим, що вирішуючи питання про відмову в забезпеченні позову суд першої інстанції не звернув увагу на клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк».

В судовому засіданні представник позивача уточнила заяву про забезпечення позову та просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на Ѕ частину грошових коштів у національній та іноземній валюті, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 та/або ФОП ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на Ѕ частину грошових коштів у національній та іноземній валюті, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та/або ФОП ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299, ).

В апеляційній скарзі адвокат Казьміна С.В. просить просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, за яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Вказала, що позивачем не надано жодних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Зазначила, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, який має відкритий рахунок на ФОП ОСОБА_1 у АТ КБ «Приватбанк» та має зобов`язання по сплаті орендних платежів, платежів за господарськими договорами, а також зі сплати податків, а накладення арешту унеможливить виконання зобов`язань. Обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном до незворотних наслідків. Арешт накладено на Ѕ частину грошових коштів відповідача без визначення конкретного розміру грошових коштів, без конкретних номерів рахунків. Посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного суду від 25.09.2019 року у справі №320/3560/18.

Вважає, що обраний вид забезпечення позову суттєво порушує його права та є не співрозмірний з заявленими позовними вимогами, оскільки позивачем не доведено факту наявності на його банківських рахунках грошових коштів; не зазначено конкретний розмір грошових коштів. Крім того, позивачем не доведено, що грошові кошти на цих рахунках є спільним майном подружжя.

З урахуванням тієї обставини, що судовий розгляд щодо поділу майна подружжя не розпочався по суті, в зв`язку з чим неможливо дійти висновку чи позов не є безпідставним, вважає що заява позивача не підлягала до задоволення, оскільки не встановлено, що на даній стадії судового розгляду невжиття заходів забезпечення може будь-яким чином утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Звертає увагу на те, що зробити неможливим виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову. Разом з тим, заявником не надано доказів на підтвердження того, що не буде виконано рішення суду в разі задоволення позову, а судом не надано належної правової оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення та рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених вимог; не з`ясовано розмірності виду забезпечення позовним вимогам; не обґрунтовано необхідності вжиття таких заходів, а зроблено посилання лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.

Вказала, що позивач не виконала вимоги цивільно-процесуального законодавства та не внесла пропозицій щодо зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст.154 ЦПК України.

У письмовому відзиві ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

На обґрунтування вказала, що відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову. Суд в оскаржуваній ухвалі обґрунтовано зазначив про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення та роз`яснив Відповідачу про його право звернутися до суду з відповідним клопотанням про застосування зустрічного забезпечення. Таким правом Відповідач не скористався. Вид забезпечення позову заявника як арешт на 1/2 коштів Відповідача є таким, що відповідає меті заявленого позову, і його невжиття істотно ускладнить чи унеможливіть виконання рішення суду або ефективний захист заявника, або поновлення порушених чи оспорюваних його прав та інтересів. При цьому даний вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Зазначила, що інформація про конкретні відкриті рахунки та обсяг коштів на них і не може бути відома Позивачу ані на момент подання позову, ані зараз, адже вона становить банківську таємницю. Позивачу відомі лише номер однієї банківської картки Відповідача (№ картки: НОМЕР_2 ), виданої АК КБ ПРИВАТБАНК, про що було зазначено з Заяві про забезпечення позову. Інформації про всі наявні у АК КБ ПРИВАТБАНК банківські рахунки, відкриті на ім`я Відповідача та /або ФОП ОСОБА_1 у Позивача немає. Позивач позбавлений можливості, навіть з допомогою свого представника-адвоката, отримати та надати разом з позовною заявою та заявою про забезпечення позову інформацію щодо відкритих на ім`я Відповідача банківських рахунків у відомій Позивачу банківській установі (АК КБ ПРИВАТБАНК) за період перебування у шлюбі, адже така інформація належать до банківської таємниці, розкриття якої за адвокатськими запитами не передбачено чинним законодавством України, а також щодо грошових сум на таких рахунках.

Вказує, що твердження Відповідача про те, що оскаржувана Ухвала перешкоджає господарській діяльності Відповідача як Фізичної особи- підприємця, спростовується, оскільки крім договору коворкінгу (оренди робочого місця) Відповідач не надав суду жодного доказу того, що кошти з рахунку використовуються виключно на підприємницькі цілі. Адже слід звернути увагу суду на те, що Відповідач з 2011 року зареєстрований як фізична-особа -підприємець -ФОП ОСОБА_1 та систематично отримує дохід, який є за свою природою є винагородою за систематичну роботу як співробітника ІТ компанії Mobi Dev (усталенна форма приховання трудових відносин, розповсюджена у IT компаніях в нашій країні з метою мінімізації податків), така оплата за роботу перераховується на рахунок ФОП ОСОБА_1 в АК КБ ПРИВАТБАНК (№ картки: НОМЕР_2 ), такі оплати надходять систематично. Тобто кошти, одержувані протягом значного періоду часу ФОП ОСОБА_1 на зазначений рахунок є за своєю суттю заробітною платою, а не коштами від здійснення підприємницької діяльності та використовуються в особистих цілях.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням змісту позовних вимог та існування між сторонами реального спору, а також - наявної у відповідача можливості самостійно розпорядитися грошовими коштами, що знаходяться на рахунках у банківських установах, доводи заявника щодо можливості утруднення чи неможливості виконання судового рішення в майбутньому є обґрунтованими, а відтак існують передбачені законом підстави для вжиття заходів забезпечення позову .

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії;

встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документі вбачається, що між сторонами по справі виник спір стосовно розподілу майна, яке позивачка вважає спільним сумісним майном подружжя. Так, предметом позову є грошові кошти у національній валюті та іноземній валюті, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 та/або ФОП ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» у період з 16.06.2012 року по 24.03.2020 року, визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та права власності на Ѕ частину грошових коштів у національній та іноземній валюті, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 та/або ФОП ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» у період з 16.06.2012 року по 24.03.2020 року.

Судом перевірено та встановлено з наданих до суду доказів, що наявні грошові кошти у національній валюті та іноземній валюті, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 та/або ФОП ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк», про що сам зазначає також відповідач.

Оскільки позивач вважаючи, що майно, а саме грошові кошти, які наявні у вказаному банку є спільним майном подружжя, просить суд здійснити його розподіл, в рамках цієї справи, під час якої сторони зобов`язані здійснити дії з доведення і підтвердження належними доказами своїх вимог і заперечень стосовно позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд за змістом ст. 89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, з огляду за зміст спірних правовідносин у суду були законні підстави з огляду на реальну можливість витрачання спірного майна (грошових коштів на банківських рахунках) під час розгляду спору забезпечити розгляду справи та реальне виконання можливого рішення суду, що відповідає згаданим нормами ЦПК України та основному завданню цивільного судочинства, передбаченому у ст. 2 ЦПК України щодо забезпечення права кожного на справедливий суд. При цьому суд правильно врахував, що власність відповідача як ФОП за певних умов, які мають з`ясовуватися судом під час розгляду справи по суті, також може бути предметом поділу між подружжям.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним з подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.

Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

В інших випадках застосування зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування зустрічного забезпечення.

З наданих до суду документів, вбачається, що позивач зареєстрований на території України, в матеріалах справа відсутні документи на підтвердження того, що майновий стан позивача або її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування можливих збитків відповідача за допомогою правого механізму, передбаченому ст. 134 ЦПК України.

З огляду на це у суду першої інстанції не було підстав для застосування норми ст. 154 ЦПК України та вимагати від заявниці забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача в частині, що обраний вид забезпечення позову суттєво порушує його права та є не співмірним з заявленими позовними вимогами, оскільки позивачем не доведено факту наявності на його банківських рахунках грошових коштів, а також не доведено, що грошові кошти на цих рахунках є спільним майном подружжя. Це питання стосується доведеності позову і тому за дійсної наявності спору про поділ спільного майна подружжя, до якого може входити й майно ФОП, - колегія ці доводи скарги не приймає.

Беручи до уваги те, що предметом спору у даній справі є поділ майна подружжя, а сума позову на день звернення складає 975 000 грн., колегія суддів вважає, що обраний судом вид забезпечення позову накладення арешту на грошові кошти, які обліковуються на відкритих на ім`я ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_1 саме у період перебування сторін у шлюбі банківських рахунках (докази чого наявні в матеріалах справи), є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є також доводи апеляційної скарги представника відповідача - адвоката Казьміна С.В. в частині не надання позивачем доказів на підтвердження того, що в разі задоволення позову рішення суду не буде виконано, оскільки предмет доведення при вирішенні заяви про забезпечення позову достатнім є наявність реального ризику неможливості чи істотного утруднення виконання можливого рішення суду, що у даному випадку є доведеним з огляду на наявність у відповідача відповідних прав власності.

Таким чином, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Однак при цьому суд не звернув уваги, що арешт усіх коштів на рахунках відповідача без урахування часових меж, які зазначені у позові, у період з 16.06.2012 року по 24.03.2020 року, виходить поза межі позову, який розглядає суд і тому порушує вимогу про співмірність та підстави забезпечення позову, які викладені у нормах ст. 149, ч. 3 ст. 150 ЦПК України. В цій частині доводи скарги знайшли своє підтвердження.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, від якого наразі не відступив Верховний Суд, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд першої інстанції в цьому контексті не повністю врахував, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З огляду на це, застосований судом арешт на грошові кошти відповідача на його банківських рахунках має бути обмежений позовними вимогами за період з 16.06.2012 року по 24.03.2020 року.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки судом апеляційної інстанції було розглянуто лише процесуальне питання забезпечення позову до закінчення його розгляду по суті.

Керуючись ст.259, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Казьміної Світлани Володимирівни - задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2021 року змінити.

Доповнити резолютивну частину ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року про те, що накладений арешт на Ѕ частину грошових коштів ОСОБА_1 та/або ФОП ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» фразою: «в межах коштів, які надійшли за період з 16 червня 2012 року по 24 березня 2020 року».

В іншій частині ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 червня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді О.В.Маміна.

О.Ю.Тичкова.