Справа № 752/1240/21
Провадження № 2/752/4676/21
РІШЕННЯ

Іменем України

24.02.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря - Шевченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом представника Крючкова Сергія Сергійовича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 19 935,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.02.2018 року між сторонами укладено договір у вигляді Заяви про приєднання №4269117 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі за текстом - Договір ДКБО).

Згідно п.п.3.4.1 договору, клієнту відкривається поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за користування платіжною карткою. Банк надає клієнту платіжну картку та персональний ідентифікаційний код.

Крім того, клієнт підписав заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту).

Згідно Додатку № 1 до основного Договору ДКБО процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38 % річних за користування кредитними коштами. Плата за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку становить 60% на рік.

Умовами п. 4.1.4. Заяви передбачено, що відповідач ознайомлений та погоджується з Правилами користування карткою, тарифами, які діють на дату підписання Заяви про приєднання.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кошти, проте відповідач, в супереч умовам договору своє зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 03.09.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 19 935,32 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 19 509,05 грн, комісія - 35,88 грн, пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 161,49 грн, сплачена пеня - 2,88 грн, пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 41,45 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 21,82 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів - 5,47 грн, розмір 3% річних на суму простроченого кредиту - 142,93 грн, розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 20,11 грн.

Ухвалою від 18.01.2021 року суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони повідомлялись належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, з заявами про розгляд справи за участю сторін або розгляд справи в порядку загального позовного провадження, не звертались.

На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.

Зважаючи на викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності з частиною 5 статті 279 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

10.02.2018 року між сторонами укладено договір у вигляді заяви про приєднання № 426911711 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, за умовами якого позивач відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 в розмірі 30 000,00 грн. під 35% річних строком на 36 місяців на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та видав платіжну картку типу «Моя картка»

Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписуючи Заяву про приєднання відповідач приєднався до Договору ДКБО в редакції, яка на день підписання вказаної Заяви розміщена на інтернет-сторінці Банку www.oshadbank.ua та укладено з позивачем Договір ДКБО, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, Кредитного договору, як про це вказано в п. 3.1 Заяви про приєднання.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 03.09.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 19 935,32 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 19 509,05 грн, комісія - 35,88 грн, пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 161,49 грн, сплачена пеня - 2,88 грн, пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 41,45 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 21,82 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів - 5,47 грн, розмір 3% річних на суму простроченого кредиту - 142,93 грн, розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 20,11 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ощадбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві про приєднання № 426911711 від 10.02.2018 року позичальника процентна ставка визначена в розмірі 35 %.

Проте, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, умови про встановлення розміру комісії.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема комісію, пеню за несвоєчасне погашення основного боргу, пеню за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення, 3% річних на суму простроченого кредиту та 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім Заяви про приєднання, посилався на Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), складовою частиною якого є умови банківського рахунку, Кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір ДКБО розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Договір ДКБО, неодноразово змінювався самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10.02.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24.12.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Договір ДКБО у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Зокрема, до позовної заяви доданий Договір ДКБО із зазначенням дати набрання чинності - 01.04.2019 року, тобто надана редакція договору із датою набрання ним чинності пізніше, ніж виникнення спірних правовідносин між сторонами.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний запропонований відповідачу Договір ДКБО, відсутність у заяві при приєднання домовленості сторін про розмір та порядок нарахування пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, умови про встановлення розміру комісії, наданий банком Договір ДКБО не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Наданий позивачем Договір ДКБО, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві про приєднання позичальника, яка безпосередньо підписана останним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Суд вважає, що Договір ДКБО, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.02.2018 року шляхом підписання заяви про приєднання. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про приєднання та Договору ДКБО, оскільки це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Ощадбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 10.02.2018 року у вигляді заяви про приєднання № 426911711, підписаної сторонами не містить умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, умови про встановлення розміру комісії, а тому вимоги позивача про стягнення комісії, пені за несвоєчасне погашення основного боргу, пені за несвоєчасне погашення процентів та сплаченої пені задоволенню не підлягають.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Ощадбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Враховуючи, що між сторонами досягнуто згоди щодо строку кредитування, а саме 36 місяців відповідно до п. 6.3. заяви про приєднання, фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про те, що банк вправі вимагати нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При дослідженні наданого позивачем розрахунку, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів.

Крім того, звертаючись з вимогами до суду про стягнення сум втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів та 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, банк не звертається безпосередньо з вимогою про стягнення нарахованих, але не сплачених процентів, а тому підстави для задоволення вказаних вимог також відсутні.

Таким чином, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника основної заборгованості кредиту у сумі 19 509,05 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 21,82 грн та 3% річних на суму простроченого кредиту - 142,93 грн.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2102 грн. Оскільки позов задоволений на 98,69 % (19 673,80 х 100/19 935,32), суд покладає відповідача судовий збір в розмірі 2 074,46 грн. (2102х98,69%).

На підставі викладеного, керуючись статями 3, 4, 7, 12, 13, 76-81, 128, 133, 141, 174, 178, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280, 352-355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов представника Крючкова Сергія Сергійовича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», код ЄДРПОУ 0032129, в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк»,м. Київ, вул. Володимирська, 27, заборгованість за кредитним договором станом на 03.09.2020 року на загальну суму 19 673,80 грн (дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят три гривні 80 копійок), з яких: основна заборгованість за кредитом у сумі 19 509,05 грн (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`ять гривень 05 копійок), втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 21,82 грн (двадцять одна гривень 82 копійок) та 3% річних на суму простроченого кредиту - 142,93 грн (сто сорок дві гривні 93 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», код ЄДРПОУ 0032129, в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк»,м. Київ, вул. Володимирська, 27, судовий збір в розмірі 2 074,46 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Слободянюк А.В.