Провадження №2/369/3659/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2021 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я. розглянувши заяву представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним,

В С Т А Н О В И В :

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

В подальшому 15.06.2021 представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на приватний будинок АДРЕСА_1 , заборонити державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо приватного будинку АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовували наступним, в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення, справа № 752/22704/20.

ОСОБА_3 в позовній заяві про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення посилається на договір дарування житлового будинку від 05.08.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріальногоро округу Київської області Тимчуком В.О. № 2465. однак ОСОБА_1 не погоджується з даною позовною заявою та зокрема вважає даний договір дарування житлового будинку таким, що не є дійсним.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_3 зазначає, що вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_3 не зазначає той факт, що вказаний житловий будинок їй було подаровано чоловіком ОСОБА_1 .

Відповідно ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнана договору дарування житлового будинку недісним.

Предметом позову є приватний будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 не бажає добровільно дійти згоди щодо приватного будинку АДРЕСА_1 , погрожуючи розпорядитися будинком шляхом продажу, без згоди ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене просили заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно з ст.153ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 149ЦПК, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені ст. 150ЦПК. Так, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом ст. 151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Пленум Верховного Суду України у вказаній постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,а саме:у п.4роз`яснив,що розглядаючизаяву прозабезпечення позову,суд (суддя)має зурахуванням доказів,наданих позивачемна підтвердженнясвоїх вимог,пересвідчитися,зокрема,в тому,що міжсторонами дійсновиник спірта існуєреальна загрозаневиконання чиутруднення виконанняможливого рішеннясуду прозадоволення позову;з`ясуватиобсяг позовнихвимог,дані проособу відповідача,а такожвідповідність видузабезпечення позову,який проситьзастосувати особа,котра звернуласяз такоюзаявою,позовним вимогам.

Також, у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити, зважаючи на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову Заявником не обґрунтована, зазначені у заяві обставини суд не вважає достатніми для ствердження, що внаслідок невжиття забезпечення позову може бути утруднене виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Виходячи з поданих матеріалів, суд не вбачає достатнього обґрунтування для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки немає доказів, які б свідчили про наявність ризиків відчуження будинку, договір щодо дарування якого було укладено 05.08.2019 року. Крім того, даний позов є немайновим, тому накладення арешту не є співмірним із заявленими вимогами щодо визнання договору дарування недійсним.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, розглядаючи заявлену вимогу, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів для забезпечення позову, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити в забезпеченні позову.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд також враховує, що сторони по справі, в тому числі і позивач, не позбавлений можливості протягом всього розгляду справи, за наявності до того підстав, повторно звернутися до суду з відповідним клопотання про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153,353 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити в задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суду Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: А.Я. Волчко