Справа № 496/5008/19
Провадження № 2/496/869/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Діани Миколаївни, Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», третя особа орган опіки та піклування в особі Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання незаконним та скасування акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності та відновлення становища, яке існувало до порушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

-визнати незаконним та скасувати Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, а саме: житлового будинку площею 276,8 кв.м та земельної ділянки площею 0,1504 та, кадастровий номер 0:03:001:0716, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , затверджений начальником Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 27.09.2018 року ВП №50743081;

-визнати протиправним та скасувати свідоцтво, видане державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Гробовенко-Ворсуляк Д.М. 02.10.2018 р. за реєстровим №2-2322;

-визнати протиправним та скасувати свідоцтво, видане державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Гробовенко-Ворсуляк Д.М. 02.10.2018 р. за реєстровим №2-2324;

-відновити становище, яке існувало до порушення права, шляхом скасування рішень державного реєстратора державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Гробовенко-Ворсуляк Д. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2018 р. за індексними номерами 43293041 та 43293485, за номерами запису про право власності 28184160 та 28184543 від 02.10.2018 р.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.08.2008 р. між ним та ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях якого виступає ПАТ «МАРФІН БАНК» був укладений кредитний договір №00414/FO, відповідно до умов якого Банк надав йому кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на його поточний/картковий рахунок у ВАТ «Морський транспортний банк» терміном погашення до 11 серпня 2023 р., у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в сумі 211 397,70 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,4% річних за фактичний період користування кредитом на фактичну суму залишку заборгованості за кредитом та зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 0,5% від суми наданого кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, цього ж дня між ним та Банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О.Д. за реєстровим №3308, згідно умов якого він передав в іпотеку житловий будинок площею 276,8 кв. м. та земельну ділянку площею 0,1504 га, кадастровий номер 0:03:001:0716, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/3820/14-ц від 21.10.2015 р. з нього та ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 256 791,72 дол. США та 619 314,38 грн., в тому числі: 173 534,59 дол. США - заборгованість за наданим кредитом (основний борг); 83 257,13 дол. США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами; 123 209,45 грн. - заборгованість за пенею за несплату основного боргу; 496 104,93 грн. заборгованість за пенею за несплату процентів. На виконання вказаного судового рішення за виконавчим листом, 06.04.2016 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області Долинським М.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №50743081. 18.05.2018 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Гортолум В.С. винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, відповідно до якої ТОВ «Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада» було призначено у якості суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для надання висновку про визначення вартості вищевказаного нерухомого майна, яке належить йому на праві приватної власності. На підставі заявки Відділу примусового виконання рішень ГТУЮ в Одеській області щодо передачі на реалізацію предмета іпотеки від 04.07.2018 р. за №09.1.5735/В-2/50743081, 10.07.2018 р. ДП «СЕТАМ» розміщена інформація за лотом №290618 про призначення електронних торгів на 09.08.2018 р. за стартовою ціною лоту у сумі 2 072 215,00 грн. Однак, електронні торги, призначені на 09.08.2018 р., не відбулись, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що складено протокол №350448 проведення електронних торгів від 09.08.2018 р. Електронні торги, призначені на 20.09.2018 р. також не відбулись, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що складено протокол №358399 проведення електронних торгів від 20.09.2018 р. 20.09.2018 р. ПАТ «МТБ Банк» подав до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області заяву про виявлення бажання придбати предмет іпотеки за ціною 1 657 772,00 грн. в рахунок часткового погашення боргу. 27.09.2018 р. на підставі цієї заяви головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області Гортолум В.С. складено акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, відповідно до якого предмет іпотеки, а саме належні йому житловий будинок площею 276,8 кв. м. та земельна ділянка площею 0,1504 га, кадастровий номер 0:03:001:0716, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , придбано ПАТ «МТБ Банк» за 1 657 772,00 грн. На підставі вказаного акту державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Грабовенко-Ворсуляк Д.М. 02.10.2018 р. видані свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів за реєстровими №№2-2322, 2-2324 та на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №№43293041, 43293485 від 02.10.2018 р., зареєстроване за Банком право власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку. Позивач вважає, що під час складення акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, державним виконавцем були невірно застосовані норми матеріального права, які не передбачають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або виконавчого напису нотаріуса. Крім того, державний виконавець повинен був скласти акт про реалізацію майна лише після проведення трьох електронних торгів арештованого майна, тоді як уцінка арештованого майна після проведення других електронних торгів з реалізації арештованого майна, які відбулись 20.09.2018 р., не проводилась, а нереалізоване майно в результаті невірного застосування законодавства відразу було передане стягувачу. Також, на думку позивача, відбулось порушення порядку організації проведення електронних торгів, оскільки станом на час призначення та проведення електронних торгів, а також передачі майна Банку, у будинку АДРЕСА_1 зареєстрована, проживає та має право користування житлом неповнолітня дитина, а саме його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 13.07.2013 р., у зв`язку з чим державний виконавець, у відповідності до ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» зобов`язаний був перед електронними торгами отримати згоду органу опіки та піклування. В порушення наведених норм закону, а також норм міжнародного права, державний виконавець, не отримуючи дозвіл органу та піклування, передав на реалізацію предмет іпотеки. Посилаючись на вказані обставини позивач звернувся з даним позовом до суду.

Від представника відповідача ПАТ «МТБ Банк» - адвоката Черкасової О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить застосувати спеціальну позовну давність, оскільки прилюдні торги відбулись 20.09.2018 р., а позовна заява ОСОБА_1 подана до суду 08.01.2020 року, тобто з пропуском тримісячного строку, встановленого ст. 48 ЗУ «Про іпотеку». Крім того вказує, що державним виконавцем правомірно складено акт про передачу майна стягувачу, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», а доводи позивача про те, що спірні правовідносини регулюються лише Законом України «Про виконавче провадження» є помилковими, оскільки спростовуються правовим висновком постанови Верховного Суду №6-1680цс16 від 28.09.2016 року. Що стосується доводів позивача про порушення державним виконавцем порядку організації проведення електронних торгів, представник відповідача зазначає, що державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, як наприклад ДП «СЕТАМ», з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Від представника відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Янковської І.В. надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначає, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №50743081 з виконання виконавчого листа №496/3820/14-ц, виданого Біляївським районним судом Одеської області 12.03.2016 р. про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 256791,72 дол. США та 619 314,38 грн. та в рівних частках судовий збір в сумі 3654,00 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження 26.04.2018 р. було описано й арештовано належне боржнику нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці у ПАТ «Марфін Банк», а саме: житловий будинок, загальною площею 276,8 кв.м, та земельну ділянку, площею 0,1504 га, кадастровий номер: :03:001:0716, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 18.05.2018 р. державним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада» для визначення оцінки арештованого майна. Відповідно до висновку вартість нерухомого майна склала: земельна ділянка - 289069,00 грн; будинок - 1783146 грн. З висновком про вартість сторони ознайомлено повідомленням від 07.06.2018 р., яке направлено на відповідні адреси стягувача та боржника. 04.07.2018 р. державним виконавцем до ДП «СЕТАМ» направлено заяву про передачу майна на реалізацію. Відповідно до протоколу №358399 від 20.09.2019 р. повторні електронні торги з реалізації предмета іпотеки не відбулись. 20.09.2018 р. до відділу надійшла заява стягувача (іпотекодержателя) про бажання залишити нереалізоване на других електронних торгах нерухоме майно. 27.09.2018 р. державним виконавцем винесено акт про реалізацію предмета іпотеки, відповідно до якого ПАТ «МТБ Банк» передано вищевказаний предмет іпотеки за ціною - 1657772,00 грн шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна: будинку та земельної ділянки. Представник відповідача вказує, що електронні торги проведені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Закону України «Про іпотеку», Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.06.2016 № 2831/5. Акт про реалізацію предмета іпотеки є підставою дія видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна з торгів. Одночасно, державним виконавцем було перевірено, чи зареєстрований за адресою іпотеки син боржника ОСОБА_3 , 2003 року народження, і тільки після одержання відповіді, що така особа в м. Одесі та Одеській області не зареєстрована, заявку на реалізацію було відправлено до ДП «СЕТАМ». Таким чином, державним виконавцем було здійснено усі заходи, які покладені на нього у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів. Крім того, представник відповідача зазначив, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у випадку ОСОБА_1 не діють, оскільки площа житлового будинку, перебуваючого в іпотеці, становить 276 кв.м, що перевищує максимальну площу житлового будинку, на який не може бути звернуте стягнення у 250 кв.м.

В свою чергу, від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зімірьової О.О. надійшла відповідь на відзив, в якій вона вказує, що стаття 48 ЗУ «Про виконавче провадження», на підставі якої представник відповідача просить застосувати до позовних вимог спеціальний строк позовної давності, підлягає застосуванню лише у разі оскарження саме результатів торгів або визнання їх недійсними, тоді як позивач такі вимоги взагалі не ставить. Більш того, жодні торги з продажу арештованого майна не відбулись, а тому неможливо оскаржити те, що не відбулось у зв`язку з чим ця норма не підлягає застосуванню. Крім того зазначає, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користуванням яким мають діти, державний виконавець повинен отримати дозвіл органу опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отримання дозволу є виконавчою дією, яка стосується правил проведення електронних торгів, яку відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за №489/20802, виконавець повинен здійснити для передачі на реалізацію нерухомого майна. Ці виконавчі дії безпосередньо пов`язані з порядком та правилами проведення електронних торгів, а тому можуть бути підставою для оскарження.

Позивач у судовому засіданні на позовних вимогах наполягав. При цьому пояснив, що у вказаному будинку зареєстрований його неповнолітній син ОСОБА_3 та онук, у зв`язку з чим він вважає, що вказаний будинок не може бути відчужений, оскільки іншого житла у нього та його неповнолітнього сина не має.

Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки.

Відповідач державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. в судове засідання не з`явилась, але направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність (а.с.125)

Представник відповідача ПАТ «МТБ БАНК» в судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, рішення по справі залишив на розсуд суду (а.с.45-46).

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 13.08.2008 р. між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №00414/FO, відповідно до умов якого Банк надав останньому кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на його поточний/картковий рахунок у ВАТ «Морський транспортний банк» терміном погашення до 11 серпня 2023 р., у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в сумі 211 397,70 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,4% річних за фактичний період користування кредитом на фактичну суму залишку заборгованості за кредитом та зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 0,5% від суми наданого кредиту.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, цього ж дня між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, згідно умов якого останній надав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 276,80 кв.м, та земельну ділянку площею 0,150 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О.Д. та зареєстрований в реєстрі за №3310 (а.с.11-14).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21.10.2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 256 791,72 дол. США та 619 314,38 грн., в тому числі: 173 534,59 дол. США - заборгованість за наданим кредитом (основний борг); 83 257,13 дол. США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами; 123 209,45 грн. - заборгованість за пенею за несплату основного боргу; 496 104,93 грн. заборгованість за пенею за несплату процентів, а також в рівних частках судовий збір в сумі 3654,00 грн.

12.03.2016 р. Біляївським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист №496/3826/14-ц, який пред`явлено стягувачем до виконання.

06.04.2016 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Долинським М.М. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №50743081 (а.с.15), яка направлена сторонам виконавчого провадження та отримана боржником ОСОБА_1 11.04.2015 р., про що свідчить копія поштового повідомлення (а.с.88).

26.04.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гортолум В.С. була винесена постанова про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої боржником вимоги виконавчого документу не виконано, у зв`язку з чим у присутності понятих описано та накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 276,8 кв.м, житловою площею 82,4 кв.м, та земельну ділянку, площею 0,1501 га, кадастровий номер: :03:001:0716, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності боржнику ОСОБА_1 (а.с.90-92).

18.05.2018 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гортолум В.С. була винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-консалтингове бюро Тріада», яке має сертифікат, виданий 08.12.2015 за №948/15 Фондом державного майна, строком дії 08.12.2018, було призначено у якості суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для надання висновку про визначення вартості нерухомого майна, а саме: житлового будинку, загальною площею 276,8 кв.м, та земельної ділянки, площею 0,1501 га, кадастровий номер: :03:001:0716, які розташовані по АДРЕСА_1 , та належать на праві власності боржнику ОСОБА_1 (а.с.16).

Після отримання висновку про оцінку нерухомого майна від ТОВ «Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада», головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гортолум В.С. направив за адресу сторін виконавчого провадження його копію для відома, а також лист №09.1-5000/50743081 від 07.06.2018 р., в якому повідомив, що у разі незгоди з результати визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Вказані документи ОСОБА_1 отримав особисто, про що свідчить копія поштового повідомлення (а.с.94).

На підставі заявки Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо передачі на реалізацію предмета іпотеки №09.1.5735/В-2/50743081 від 04.07.2018 року, 10.07.2018 р. ДП «СЕТАМ» була розміщена інформація за лотом №290618 про призначення електронних торгів на 09.08.2018 р. за стартовою ціною лоту у сумі 2072215,00 грн. (а.с.17).

Однак, електронні торги, призначені на 09.08.2018 р., не відбулись, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що свідчить протокол проведення електронних торгів №350448 від 09.08.2018 р. (а.с.18).

Електронні торги, призначені вдруге на 20.09.2018 р. також не відбулись, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що свідчить протокол проведення електронних торгів №358399 від 20.09.2018 р. (а.с.19).

20.09.2018 р. ПАТ «МТБ Банк» подав до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області заяву, в якій вказав, що стягувач, відповідно до вимог ст. 49 ЗУ «Про іпотеку», після других невідбувшихся електронних торгів виявив бажання придбати предмет іпотеки за ціною 1 657 772,00 грн. шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, а тому просив з метою часткового виконання рішення суду, відповідно до вимог ст. ст. 47, 49 ЗУ «Про іпотеку» видати протокол проведення електронних торгів від 20.09.2018 р., завірений належним чином, та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затверджений відповідно до вимог законодавства (а.с.20).

27.09.2018 р. на підставі цієї заяви головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гортолум В.С. складено акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, відповідно до якого предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 276,8 кв.м., житловою площею 82,4 кв.м, та земельна ділянка, площею 0,1504 га, кадастровий номер :03:001:0716, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать боржнику ОСОБА_1 , передано ПАТ «МТБ Банк» в рахунок погашення боргу за ціною 1657772,00 грн. шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, з них: ціна житлового будинку становить 1 426 516,80 грн.; ціна земельної ділянки становить 231 255,20 грн. (а.с.21).

На підставі вказаного акту, 02.10.2018 р. державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. видані свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів за реєстровими №№2-2322, 2-2324 та на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №№43293041, 43293485 від 02.10.2018 р., зареєстроване за ПАТ «МТБ БАНК» право власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №192514081 від 11.12.2019 р. (а.с.24-26).

Не погоджуючись з реалізацією предметів іпотеки та реєстрацією права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем (стягувачем), ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Розділом VII цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 48 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №754/19912/14-ц від 21.11.2019 р., яка є обов`язковою для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Крім того, суд зауважує, що ні Закон України «Про іпотеку», ні Закон України «Про виконавче провадження», ні Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), не передбачають наявність окремого рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, як обов`язкову умову для реалізації предмету іпотеки на електронних торгах. Тому суд ці доводи позивача відхиляє, як хибні.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час проведення виконавчих дій) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього закону.

Статтею 49 вказаного Закону (в редакції, чинній на час проведення виконавчих дій) передбачено, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості майна. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Із аналізу вищенаведених положень законодавства слідує, що під час здійснення в межах виконавчого провадження примусової реалізації предмету іпотеки державний виконавець повинен керуватися спеціальними правилами, які визначені у Законі України «Про іпотеку». Ці правила передбачають, що іпотекодержатель (стягувач у виконавчому провадженні) має право залишити за собою предмет іпотеки під час перших, других та третіх прилюдних торгів, за відповідною початковою ціною цих торгів.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «МАРФІН БАНК», як стягувач у виконавчому провадженні та єдиний іпотекодержатель майна, скористався своїм правом, передбаченим у ч. 2 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» та залишив за собою предмет іпотеки після визнання такими, що не відбулися, других прилюдних торгів.

Посилання позивачів на те, що державний виконавець не мав права передавати предмет іпотеки стягувачу, не провівши треті електронні торги, є помилковими, адже ст. 49 Закону України «Про іпотеку» чітко передбачає, що залишити за собою предмет іпотеки іпотекодержатель має право після будь-яких за рахунком прилюдних торгів.

Вказівка позивачів на приписи частини шостої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають проведення третіх електронних торгів, є помилковою, оскільки це є загальною нормою, а для процедури реалізації іпотечного майна застосовують спеціальні норми ст. 49 Закону України «Про іпотеку».

Стосовно доводів позивача про те, що державним виконавцем перед реалізацією предмета іпотеки не було отримано дозволу органу опіки та піклування на примусове позбавлення проживаючої у ньому неповнолітньої дитини прав на нерухоме майно, суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Пунктом 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5) визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний на момент укладення договору іпотеки, а не на момент реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Така правова позиція була підтримана Великою Палатою Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №678/301/12.

Як слідує з матеріалів справи та підтверджується позицією самого позивача, станом на день укладання договору іпотеки будь-яких неповнолітніх осіб у спірному будинку не було зареєстровано, а тому і не вимагалося дозволу органу опіки та піклування на його укладення. Також в п. 12.8 договору іпотеки позивач ОСОБА_1 зазначив, що при укладенні цього договору іпотекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сім`ї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки (при їх наявності). Особи, які мешкають або зареєстровані у предметі іпотеки (при їх наявності) дали згоду на їх виселення. Передача майна в іпотеку не суперечить правам малолітніх та неповнолітніх осіб. Діти не мають права власності або права користування майном, що є предметом цього договору.

У відповідності до п. 18.12 договору іпотеки, іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без попередньо письмової згоди на це іпотекодерателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення, в разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, подальша реєстрація позивачем у спірний будинок неповнолітньої дитини, не є підставою для виникнення у неї будь-яких майнових прав на це майно, оскільки така реєстрація здійснена всупереч положенням п. 18.12 договору іпотеки, яким встановлена заборона іпотекодавцю на реєстрацію будь-яких осіб у житлі без згоди на це іпотекодержателя. Оскільки такого дозволу позивач не отримував, а тому реєстрація ним у житловому будинку неповнолітньої дитини є незаконною і дозволу органу опіки та піклування на реалізацію предмету іпотеки державний виконавець в даному випадку обґрунтовано не отримував.

Більше того, реєструючи неповнолітню дитину у житловий будинок позивач, як законний представник дітей, був обізнаний з правовим статусом цього майна, а саме, що воно перебуває під обтяженням іпотекою, а отже на нього може буде звернено стягнення у примусовому порядку. Будучи обізнаним про такі обставини, але все одно реєструючи неповнолітню дитину, він погодився з можливістю подальшої втрати права проживання у будинку у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року №450/2286/16-ц).

На переконання суду, позивач реєструючи, всупереч положенням іпотечного договору та без згоди на це іпотекодержателя, місце проживання своєї дитини за адресою предмету іпотеки, вказуючи при укладенні договору іпотеки, що він не порушує права будь-яких осіб, в тому числі неповнолітніх дітей, а в подальшому посилаючись на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки порушує законні права цих дітей, діє з порушенням доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), тобто недобросовісно.

З наведених вище мотивів суд дійшов висновку, що як процедура передачі майна стягувачу, так і подальша реєстрація права власності за ним, була проведена з повним дотриманням приписів Законів України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд вважає за необхідне зазначити, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на вказані правовідносини не поширюється, а сам Закон не застосовувався судом під час вирішення спору, оскільки площа житлового будинку, перебуваючого в іпотеці, становить 276 кв.м, що перевищує максимальну площу житлового будинку, на який не може бути звернуте стягнення у 250 кв.м.

Представника відповідача ПАТ «МТБ БАНК» - адвокат Черкасова О.О. заявила клопотання про застосування строків спеціальної позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 48 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна.

Отже, у справах про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, підлягає застосуванню спеціальна позовна давність, передбачена статтею 48 Закону України «Про іпотеку».

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі №6-1375цс16.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна не відбулись, а тому суд приходить до висновку, що спеціальна позовна давність, встановлена ст. 48 ЗУ «Про іпотеку», до позовних вимог ОСОБА_1 не застосовується.

Враховуючи вище викладене суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 33, 40, 41, 49 Закону України «Про Іпотеку», ст. 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Діани Миколаївни, Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», третя особа орган опіки та піклування в особі Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання незаконним та скасування акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності та відновлення становища, яке існувало до порушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 05 липня 2021 року.

Суддя Л.О. Пендюра