Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2021 Справа №607/5953/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Комінярської О.М., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Черніцького І.Р., представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 адвоката Яненка О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю третьої особи ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю третьої особи ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 з 09 серпня 1991 року. За час спільного подружнього життя ними було придбано за спільні кошти та для потреб сім`ї наступне майно:

- автомобіль марки HYUNDAI Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 2007 року випуску;

- автомобіль марки КІА SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 2013 року випуску;

- гараж № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Ветеран», за адресою м. Тернопіль, вул. Об`їзна (рішенням загальних зборів кооперативу, затверджено рішенням виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів № 5/14/35 від 03.12.2007 року є членом кооперативу. Кооператив надав дозвіл на оформлення права власності № гараж № НОМЕР_5 );

- за спільні кошти, спільною працею та для проживання їхньої сім`ї ними було збудовано в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » садовий (дачний) будинок, заг. площею 145 м.кв. по АДРЕСА_1 , в садівничому товаристві «Нива» смт. В.Березовиця, Тернопільського району.

Щодо автомобіля марки HYUNDAI Elantra д.н.з. НОМЕР_1 позивач зазначила наступне.

Спірний автомобіль придбаний у 2007 році, за спільні сумісні кошти, для потреб їхньої сім`ї, а тому є спільним сумісний майном подружжя.

З врахуванням наведеного, позивач просить поділи даний автомобіль, шляхом визнання за позивачем права власності на Ѕ частку автомобіля марки HYUNDAI Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_6 , 2007 року випуску.

Крім цього, позивач вказала, що автомобіль марки КІА SРОRТАGЕ, д.н.з. НОМЕР_3 є спільним майном подружжя, виходячи із наступного.

У період з 09.08.1991 року по даний час сторони спору перебувають у зареєстровану шлюбі, до 2017 року проживали разом, вели спільне господарство. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5 1992 року народження.

У 2013 році ними за спільні сумісні кошти було придбано автомобіль марки КІА SРОRТАGЕ.

У 2017 році позивачка дізналась, що спірний автомобіль, без її на те згоди, було придбано та зареєстровано на ім`я сина.

Виявляється, вказала позивач, відповідач вже на той час знав та вчиняв всі дії, щоб у майбутньому позбавити позивача будь-якого спільно нажитного майна подружжя.

Вважає, що договір-купівлі продажу спірного автомобіля на ім`я сина ОСОБА_6 є недійсним виходячи із наступного.

Згідно з вимогами частинами 1, 3 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину відповідно до частин 13, 5 ст. 203 ЦК не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач вказала, що сину ОСОБА_7 на той час було 21 рік, він навчався на V курсі Тернопільського державного медичного університету, не працював та будь- яких доходів не отримував, а тому будь-якої можливості придбати спірний автомобіль у нього на той час не було. Спірний автомобіль було придбано за її спільні з чоловіком кошти, для потреб сім`ї, а тому він є спільним сумісним майном подружжя.

З врахуванням наведено, просить визнати недійсним договір купівлі- продажу спірного автомобіля, скасувати свідоцтво про реєстрацію права власності на спірний автомобіль на ім`я ОСОБА_3 , визнати автомобіль КІА SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_3 спірним майном подружжя та визнати за позивачем право власності на Ѕ частку спірного автомобіля.

Щодо садового будинку в АДРЕСА_1 позивач просить врахувати наступне.

Під час шлюбу позивачем та відповідачем спільною працею та за спільні кошти у період з 2010 по 2014 роки, з метою покращення житлових потреб сім`ї було розпочато та завершено будівництво житлового будинку в смт. Березовиця на земельній ділянці, яка належить сестрі відповідача ОСОБА_4 .

Будівництво проводилося за спільні кошти подружжя та позивач приймала безпосередню участь у будівництві спірного будинку, а саме: приймала участь у складенні проекту будинку, придбавала будівельні матеріали та оплачувала послуги для перевезення будівельних матеріалів; особисто здійснювала дизайн та ремонт будинку; облаштовувала побут будинку, придбавала меблі та побутову техніку.

Даний будинок не приймався в експлуатацію, оскільки земельна ділянка належить сестрі відповідача, а тому зареєструвати право власності на спірний садовий будинок на сім`ю ОСОБА_8 практично є неможливим.

Спірний судовий будинок завершений будівництвом, однак не прийнятий в експлуатацію з вини відповідача.

Той факт, вказала позивач, що спірний будинок є завершений будівництвом та належить їм, подружжю, на праві спільної сумісної власності підтверджується також тим, що у період з 2013 року до 2017 року вони з відповідачем та дітьми спільно, як одна сім`я, проживали у даному будинку, були поєднанні спільним побутом та вели спільне господарство, іншого житла у них немає. На підтвердження даного факту надає фото та відео весілля доньки, з якого можна встановити, що сім`я тривалий час проживала у даному житловому будинку, який є їх спільною сумісною власністю, де влаштований їх власний спільний побут. Якби спірний будинку не належав їхній сім`ї, то як донька могла з нього виходити на весіллі, вказала позивач.

Крім того, із фото та відео вбачається, що у будинку повністю проведений дорогий ремонт за їхні спільні кошти, здійснено огорожу будинку, замощення, повністю облаштовано будинок для проживання, на підтвердження чого частково надає копії квитанцій про придбання речей, меблів та будівельних матеріалів.

Позивач вказала, що у 2017 році, коли сімейні стосунки між нею та відповідачем погіршились, відповідач вигнав її із спірного будинку, поміняв замки на вхідних дверях та фактичного позбавив її будь-якого житла та частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Іншого житла у неї немає та на даний час вона у віці 53 роки, вклавши всі свої зароблені кошти за немалий проміжок життя на спірний садовий будинок та свою працю, змушена проживати у квартирі батьків відповідача.

Також, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала, що згідно рішення загальних зборів гаражного кооперативу «Ветеран», за адресою АДРЕСА_2 , затверджено рішенням виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів №5/14/35 від 03.12.2007 року відповідач є членом кооперативу. Вказаним рішенням кооператив надав дозвіл на будівництво та оформлення права власності на гараж № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Ветеран» що в АДРЕСА_2 . Будівництво спірного гаражу здійснювалось у період подружнього життя, за спільні подружні кошти та спільною працею. Відтак, вказала позивач, даний гараж є спільною сумісною власністю подружжя.

За змістом вимог ст. 12 ЗУ Про власність( який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.

В силу вимог ст. 15 ЗУ Про власність, член житлового, житлово- будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Тому в разі, коли право на пай в зв`язку з повною виплатою якого виникло право власності на гараж в гаражному кооперативі належало й іншим особам ( другому з подружжя, членам сім`ї члена кооперативу), останні з|цих підстав набувають право власності на гараж пропорційно частці їх паю в загальній сумі внесеного за гараж пайового внеску.

Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Виходячи з роз`яснень, викладених у п. 8 Постанови пленуму ВСУ від 28.06.1991 року за №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних із діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх| обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про практику розгляду цивільних справ про спадкування, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",

Позивач вказала, що встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_2 є членом гаражного кооперативу «Ветеран». У травні 2008 року за спільні кошти подружжям було збудовано гараж за АДРЕСА_3 , яким сім`я ОСОБА_8 користувалась протягом усього подружнього життя. Даний гараж прийнятий в експлуатацію та земельна ділянка правомірно перебуває у користуванні гаражного кооперативу на підставу державного акту на право постійного користування і виділялась саме для будівництва гаражів. Подружжям ОСОБА_8 повністю сплачено пайові внески за гараж № НОМЕР_5 , а тому спірний гараж є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в ідеальних частках.

Крім цього, позивач вказала, що крім вищевказаного майна, сторонами за час зареєстрованого шлюбу на спільні кошти було придбано наступне рухоме майно, яке на даний час перебуває у житловому будинку в смт. Березовиця та яким одноособово користується ОСОБА_2 із своєю співмешканкою ОСОБА_9 , зокрема: меблі що придбавались на фабриці меблів « ІНФОРМАЦІЯ_2 »:

- кухня «Лаура» з кухонним кутком та столом ;

- кухня «Оля горіх» з кухонним кутком;

- вітальня «Мілана»;

- вітальня «Меркурій гірка»;

- стіл журнальний;

- стіл письмовий;

- два шкафи двох дверні;

- спальня «Ніколь»;

- спальня «Донателла»;

- спальня «Барокко»;

- дві вітальні «Неаполь горіх»

Крім того, ними як подружжям було придбано:

- три двох дверні шафи купе;

- диван з двома м`якими кріслами темно коричневий ;

- шкіряне крісло коричневого кольору з підставкою для ніг;

- п`ять світильників;

- електромузичний центр (піаніно, синтезатор) ;

- пральна машина LG ;

- газова плита;

- котел газовий Арістон;

- два холодильники один з яких двох дверний світлобежевий SAMSUNG ;

- телевізори різних діаметрів 10 штук, фірм Самсунг, SONY, Філіпс, Бравіс, LG, SHARP;

- Диван червоний;

- тренажер спортивний;

- диван сірого кольору;

- стіл для настільного тенісу;

- камін;

- куток м`який вишневий;

- комп`ютерний стіл з стільцем

- штори;

- шість килимів;

- відеопрогравач LG;

- DVD плеєр ELEN;

- плеєр LG BD 560;

- парохотяг ZELMER;

- мікрохвильова піч SCARLETT;

- плеєр Elenbeng 2448;

- міксер BOSCH;

- колонки музичні Genius (колір дерево);

та інше рухоме майно яке знаходиться виключно в користуванні відповідача.

Із вказаних підстав позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки КІА SPORTAGE, д.н.з, НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_7 2013 року випуску; визнати спільним сумісним майном подружжя та право власності ні Ѕ частку автомобіля КІА SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_7 2013 року випуску; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку автомобіля HYUNDAI Elantra д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_8 2007 року випуску; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів садового будинку в АДРЕСА_1 , (садівниче товариство «Нива») та стягнути 1/2 частину їх вартості; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку гаражу № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Ветеран», за адресою АДРЕСА_2 ; визнати спільною сумісною власністю рухоме майно, а саме: меблі, що придбавались на фабриці меблів « ІНФОРМАЦІЯ_2 »:

- кухня «Лаура» з кухонним кутком та столом;

- кухня «Оля горіх» з кухонним кутком;

- вітальня «Мілана»

- вітальня «Меркурій гірка»

- стіл журнальний;

- стіл письмовий;

- два шкафи двох дверні;

- спальня «Ніколь»;

- спальня «Донателла»;

- спальня «Барокко»;

- дві вітальні «Неаполь горіх».

Крім того:

- три двох дверні шафи купе;

- диван з двома м`якими кріслами темно коричневий;

- шкіряне крісло коричневого кольору з підставкою для ніг;

- п`ять світильників;

- електромузичний центр (піаніно, синтезатор);

- пральна машина LG;

- газова плита;

- котел газовий Арістон;

- два холодильники один з яких двох дверний світлобежевий SAMSUNG;

- телевізори різних діаметрів 10 штук, фірм Самсунг, SONY, Філіпс,

Бравіс, LG, SHARP;

- Диван червоний;

- тренажер спортивний;

- диван сірого кольору;

- стіл для настільного тенісу;

- камін;

- куток м`який вишневий ;

- комп`ютерний стіл з стільцем ;

- штори;

- шість килимів;

- відеопрогравач LG;

- DVD плеєр ELEN;

- плеєр LG BD 560;

- парохотяг ZELMER;

- мікрохвильова піч SCARLETT;

- плеєр Elenbeng 2448;

- міксер BOSCH;

- колонки музичні Genius (колір дерево);

та стягнути 1/2 вартості даного майна в користь позивача.

Позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог у яких вказала, що вважає, що автомобіль марки КІА SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_3 є спільним майном подружжя, виходячи із наступного.

У період з 09.08.1991 року по даний час сторони спору перебувають у зареєстровану шлюбі. До 2017 року сторони проживали разом, вели спільне господарство. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5 1992 року народження.

У 2013 році ними за спільні сумісні кошти придбано автомобіль марки КІА SPORTAGE.

У 2017 році позивач дізналась, що спірний автомобіль, за її з чоловіком кошти, без її на те згоди, було придбано та зареєстровано на ім`я їхнього сина.

Виявляється, вказала позивач, відповідач вже на той час знав та вчиняв всі дії, щоб у майбутньому позбавити позивача будь-якого спільно нажитого манна подружжя. Сину ОСОБА_7 на той час було 21 рік, він навчався на 5 курсі Тернопільського державного медичного університету, не працював та будь-яких доходів не отримував, а тому будь-якої можливості придбати спірний автомобіль у нього на той час не було.

Спірний автомобіль було придбано за її спільні з чоловіком кошти для потреб сім`ї, а тому він є спільним сумісним майном подружжя.

Позивач вважає, що саме вона та її колишній чоловік є реальними покупцями спірного автомобіля КІА SPORTAGE, оскільки такий був куплений за її спільні з чоловіком кошти. Син, як вже зазначалось, на той час ніде не працював, доходів не отримував, повністю перебував на утриманні батьків, а тому не мав змоги придбати спірний автомобіль.

Таким чином, вказала позивач, дійсними покупцями спірного автомобіля були вона та ОСОБА_2 . Вони виконали всі обов`язки покупця, використали права покупця, домовилися про істотні умови договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Син ОСОБА_3 формально вписаний в договір купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. У випадку, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У такій ситуації йдеться про два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин.

Удаваним може бути не весь правочин, а лише в частині когось з його учасників. Зокрема, встановивши, що обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця (саме він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу стосовно ціни, моделі, технічних характеристик, комплектації, сплатив за власні кошти покупну ціну, придбав товар для себе), а відповідач вдає з себе покупця будучи лише формально вписаним таким в договір, суд визнає договір купівлі-продажу в частині покупця удаваним і визнає покупцем за договором позивача у справі.

Така правова позиція, вказала позивач, висловлена в постанові Верховного Суду України у справі за позовом Бобринецького міжгосподарського сортонасінницького підприємства до Н. про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця удаваним і визнання права власності на автомобіль (Бюлетень законодавства і юридичної практики України.-1995.№ 2 с.40-42).

Зміст правочину відповідно до частин 13, 5 ст. 203 ЦК України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З врахуванням наведеного, позивач вважає, що даний договір купівлі-продажу спірного автомобіля в частині покупця на ім`я сина ОСОБА_6 є удаваним.

Із вказаних підстав позивач просить визнати договір № 714608-Y01146 купівлі-продажу автомобіля, який укладено 10.05.2013 року між ПАТ «ТернопільАВТО» та ОСОБА_3 удаваним в частині покупця з моменту його укладення; визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсними покупцями автомобіля КІА SPORTAGE 2013 року (№кузова НОМЕР_4 ) в договорі купівлі продажу №714608-Y01146 що укладений 10.05.2013 року між ПАТ «ТернопільАВТО» та ОСОБА_3 ; визнати автомобіль КІА SPORTAGE 2013 року випуску (№ кузова НОМЕР_4 ) спільним майном подружжя та визнати за позивачем право власності на Ѕ частку спірного автомобіля; визнати автомобіль HYUNDAI Elantra 2007 року випуску, д.н.з: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 спільним сумісним майном та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку спірного автомобіля; визнати спільним сумісним майном та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів садового будинку в АДРЕСА_1 , (садівниче товариство «Нива») та стягнути Ѕ частину їх вартості з ОСОБА_2 ; визнати спільним сумісним майном та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку гаражу № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Ветеран» за адресою АДРЕСА_2 ; визнати спільною сумісною власністю рухоме майно, а саме: меблі що придбавались на фабриці меблів « ІНФОРМАЦІЯ_2 »:

- кухня «Лаура» з кухонним кутком та столом;

- кухня «Оля горіх» з кухонним кутком;

- вітальня «Мілана»;

- вітальня «Меркурій гірка»;

- стіл журнальний;

- стіл письмовий;

- два шкафи двох дверні;

- спальня «Ніколь»;

- спальня «Донателла»;

- спальня « ІНФОРМАЦІЯ_3 »;

- дві вітальні «Неаполь горіх»;

Крім того:

- три двох дверні шафи купе;

- диван з двома мякими кріслами темно коричневий;

- шкіряне крісло коричневого кольору з підставкою для ніг;

- п`ять світильників;

- електромузичний центр (піаніно, синтезатор);

- пральна машина LG;

- газова плита;

- котел газовий Арістон;

- два холодильники один з яких двох дверний світлобежевий SAMSUNG;

- телевізори різних діаметрів 10 штук, фірм Самсунг, SONY, Філіпс,

Бравіс, LG, SHARP ;

- Диван червоний ;

- тренажер спортивний ;

- диван сірого кольору ;

- стіл для настільного тенісу ;

- камін;

- куток м`який вишневий ;

- комп`ютерний стіл з стільцем;

- штори;

- шість килимів;

- відеопрогравач LG;

- DVD плеєр ELEN;

- плеєр LG BD 560;

- парохотяг ZELMER;

- мікрохвильова піч SCARLETT;

- плеєр Elenbeng 2448;

- міксер BOSCH;

- колонки музичні Genius (колір дерево);

та стягнути 1/2 вартості даного майна в користь позивача з ОСОБА_2 .

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву у якому вказав, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

09 серпня 1991 року відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що відділом ЗАГСу м. Рівне зроблено актовий запис N91413.

03 липня 2017 року Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/945/17 шлюб між ним та ОСОБА_1 було розірвано.

За період шлюбу, за кошти подружжя було придбано автомобіль HUNDAI Elantra 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_9 , здійснено будівництво гаражу N301 в гаражному кооперативі «Ветеран», за адресою м. Тернопіль, вул. Об`їзна, однак право власності на гараж на даний час не зареєстровано.

В зв`язку з чим, на думку відповідача, позовні вимоги, щодо визнання автомобіля HUNDAI Elаntrа 7007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 спільним сумісним майном подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірного автомобіля, визнання спільним сумісним майном та визнання за позивачем право власності на 1/2 частку гаражу № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Ветеран», за адресою АДРЕСА_2 підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача, про визнання договору №714608-Y01146 купівлі-продажу автомобіля, який укладено 10.05.2013 року між ПАТ «Тернопіль АВТО» та ОСОБА_3 удаваним в частині покупця з моменту його укладення та про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсними покупцями автомобіля КІА SPORTEGE 2013 року випуску в договорі купівлі-продажу NS714608-Y01146, який укладено 10.05.2013 року між ПАТ «Тернопіль АВТО» та ОСОБА_3 , відповідач вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Спірний договір було укладено в письмовій формі, за умовами договору сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов, отже підстав для визнання такого договору удаваним правочином у відповідності до положень ст. 235 ЦК України немає.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідач вказав, що позивач - ОСОБА_1 , як на підставу своїх вимог посилається лише на той факт, що ОСОБА_3 , на час придбання автомобіля не працював та будь-яких доходів не отримував, але в свою чергу не надала суду та сторонам, жодних доказів на підтвердження того факту, що автомобіль КІА SPORTEGE 2013 року випуску був придбаний за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В свою чергу відповідач зазначає, що кошти на придбання автомобіля КІА SPORTEGE 2013 року, його сину - ОСОБА_3 надав його батько - ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, автомобіль КІА SPORTEGE 2013 року був проданий його сином - ОСОБА_3 третім особам.

Щодо вимог позивача про визнання спільним сумісним майном та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів садового будинку в АДРЕСА_1 та стягнення 1/2 частину їх вартості з ОСОБА_2 , відповідач вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідач вказав, що будівництво садового будиночка в смт. Велика Березовиця було здійснено на земельній ділянці, яка належить сестрі відповідача - ОСОБА_4 , за її кошти та кошти їхнього батька- ОСОБА_10 . Крім цього, позивач в підтвердження своїх позовних вимог не надала жодних доказів, що вищевказаний садовий будиночок будувався за кошти подружжя - ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ).

Щодо вимоги позивача визнати спільною сумісною власністю рухоме майно, згідно переліку вказаного в заяві про уточнення позовних вимог від 16.10.2017 року та стягнення 1/2 вартості даного майна в користь позивача, відповідач вважає, що вони підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне:

За період шлюбу, за кошти подружжя, з переліку рухомого майна вказаного позивачем в заяві про уточнення позовних вимог від 16.10.2017 року, було придбано:

- Кухня « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з кухонним кутком та столом -1 шт.;

- Стіл журнальний -1 шт.;

- Шафи двох дверні - 2 шт.;

- Шафи купе двох дверні - 3 шт.;

- Шкіряне крісло з підставкою для ніг (коричневого кольору) -1 шт.;

- Куток м`який (вишневого кольору) -1 шт.;

- Світильники - 5 шт.;

- Пральна машина марки «LG» -1 шт.;

- Газова плита -1 шт.;

- Котел газовий «ARISTON» -1 шт.;

- Холодильник -1 шт.;

- Телевізори 4шт.;

- Диван (червоного кольору) 1 шт.;

- Диван (сірого кольору) 1 шт.;

- Комп`ютерний стіл зі стільцем 1шт.;

- Килими 6 шт.;

- Відеопрогравач марки «LG» - 1шт.;

- DVD плеєр марки «ELEN» -1 шт.;

- Порохотяг марки «ZELMER» -1 шт.;

-Мікрохвильова піч марки «SCARLET» -1 шт.

Що стосується іншого рухомого майна, зокрема меблів, відповідач вказав, що ним та позивачем, вони не придбавались. Зазначені меблі були придбані у фабрики « ІНФОРМАЦІЯ_2 » третіми особами (знайомими нашої сім`ї) з використанням «Дисконтної картки» оформленої фабрикою «НОВА» на його ім`я.

Отже на думку відповідача, задоволенню підлягає тільки вимога позивача про визнання спільною сумісною власністю рухомого майна, а саме:

- Кухня « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з кухонним кутком та столом;

- Стіл журнальний -1 шт.;

- Шафи двох дверні - 2 шт.;

- Шафи купе двох дверні - 3 шт.;

- Шкіряне крісло з підставкою для ніг (коричневого кольору) -1 шт.;

- Куток м`який (вишневого кольору) -1 шт.;

- Світильники 5 шт.;

- Пральна машина марки «LG» -1 шт.;

- Газова плита 1 шт.;

- Котел газовий «ARISTON» -1 шт.;

- Холодильник -1 шт.;

- Телевізори - 4 шт.;

- Диван (червоного кольору) - 1шт.;

- Диван (сірого кольору) 1 шт.;

- Комп`ютерний стіл зі стільцем - 1шт.;

- Килими 6 шт.;

- Відеопрогравач марки «LG» -1 шт.;

- DVD плеєр марки «ELEN» -1 шт.;

- Порохотяг марки «ZELMER» -1 шт.;

- Мікрохвильова піч марки «SCARLET» -1 шт.;

Щодо позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю іншого рухомого майна та стягнення 1/2 вартості даного майна в користь позивача, вона на думку відповідача, не підлягає задоволенню.

Згідно із частиною п`ятою статті 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосовується положення частин четвертої, п`ятої статті 71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цілому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 Сімейного кодексу України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Виходячи із наведеного, відповідач просить позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля HUNDAI Elantra 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 державний номерний знак НОМЕР_10 спільним сумісним майном подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку вищевказаного автомобіля; про визнання спільним сумісним майном та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку гаражу № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Ветеран», за адресою АДРЕСА_2 , про визнання спільною сумісною власністю рухомого майна, а саме:

- Кухня « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з кухонним кутком та столом;

- Стіл журнальний -1 шт.;

- Шафи двох дверні - 2 шт.;

- Шафи купе двохдверні - 3 шт.;

- Шкіряне крісло з підставкою для ніг (коричневого кольору) -1 шт.;

- Куток м`який (вишневого кольору) -1 шт.;

- Світильники - 5 шт.;

- Пральна машина марки «LG» -1 шт.;

- Газова плита -1 шт.;

- Котел газовий «ARISTON» -1 шт.;

- Холодильник -1 шт.;

- Телевізори - 4 шт.;

- Диван (червоного кольору) - 1шт.;

- Диван (сірого кольору) -1 шт.;

- Комп`ютерний стіл зі стільцем - 1шт.;

- Килими - 6 шт.;

- Відеопрогравач марки «LG» -1 шт.;

- DVD плеєр марки «ELEN» -1 шт.;

- Порохотяг марки «ZELMER» -1 шт.;

- Мікрохвильова піч марки «SCARLET» - 1 шт. задовільнити. У задоволенні інших позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Черніцький І.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Просить їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 адвокат Яненко О.Ю. в судовому засіданні підтримав позицію, висловлену у поданому відзиві на позовну заяву. Крім цього, представник відповідача вказав, що не заперечує щодо визнання за позивачем права приватної власності на рухоме майно, яке визнається відповідачем як таке, що набуте подружжям за час шлюбу.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення представників учасників справи вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_11 , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 25.11.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 09.08.1991 року, актовий запис №1413. Після реєстрації шлюбу прізвище подружжя ОСОБА_8 .

Згідно довідки гаражного кооператив «Ветеран», яка видана ОСОБА_2 , відповідно до рішення загальних зборів уповноважених гаражного кооперативу «Ветеран» затвердженого рішення виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів №5/14/35 від 03.12.2007 року він є членом кооперативу і в його користуванні знаходиться гараж під № НОМЕР_5 . Разом із тим кооператив дає дозвіл на оформлення права власності за ОСОБА_2 на гараж № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Ветеран». Вказана довідка видавалась для пред`явлення в БТІ.

Згідно Договору №714608-Y01146 купівлі-продажу від 10.05.2013 року ПАТ «ТернопільАВТО», яке виступали в якості Продавця та ОСОБА_3 , який виступив в якості «Покупця», ОСОБА_3 придбав автомобіль KIA Sportage вартістю 209510 гривень.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_2 .

Згідно виписки із рішення виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради №52 від 31 травня 2005 року надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення проекту садового будинку побудованого на ділянці № НОМЕР_12 в садівничому товаристві «Нива», яке розташоване на землях Великоберезовицької селищної ради.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №06822 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,059 га для садівництва, яка розташована на території с. В. Березовиця Великоберезовицької селищної ради.

Згідно свідоцтва на право приватної власності на садовий будинок від 18.01.2006 року - ОСОБА_4 належить цілий садовий будинок за АДРЕСА_1 » Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району на підставі рішення виконкому селищної ради №111 від 27.12.2005 року.

Згідно інформації із копії трудової книжки ОСОБА_3 , останній 31.07.2016 року звільнений із медичного університету в зв`язку із закінченням терміну проходження інтернатури.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем також надано наступні документи:

-чек ТОВ «Епіцентр К» від 18.10.2007 року на придбання паркетної дошки вартістю 3098,90 гривень;

-замовлення на доставку на ім`я ОСОБА_12 , Тернопільський район, Березовиця, ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

-чек ПП «Домотехніка-Тернопіль» від 17.12.2008 року на придбання магнітофона «Панасонік» вартістю 859 гривень;

-гарантійний талон від 17.12.2008 року на магнітофон «Панасонік»;

-чек ПП «Домотехніка-Тернопіль» від 17.12.2008 року на придбання комбайну «Браун» вартістю 1379 гривень;

-доплата згідно проформи №24540 від 09.02.2014 року, клієнт: ОСОБА_2 , оплата в касу: 9884 гривень;

-проформа №24540 від 09.02.2014 року, покупець ОСОБА_2 , вартість замовлення 9884 гривень;

-замовлення по проформі №24540 від 09.02.2014 року: крісло м`яке (6 шт.) вартістю 5436 гривень, стіл дерев`яний вартістю 4448 гривень;

-рахунок-фактура №20ТР1830 від 20.12.2011 року, покупець ОСОБА_2 , металопрофіль на суму 1547 гривень;

-рахунок-фактура №20ТР0208 від 03.04.2012 року, покупець ОСОБА_2 , сходи на горище «Комфорт» вартістю 1091,40 гривень;

-замовлення покупця №92 від 07.05.2011 року, покупець ОСОБА_2 , двері металеві молоток, вартістю 750 гривень;

-рахунок №11510-6420 Крим від 17.08.2012 року, постачальник ФОП ОСОБА_13 , двері « ІНФОРМАЦІЯ_7 » -«Стандарт» вартістю 2675 гривень;

-видаткова накладна ПМП «Рост» №РН-0018511 від 07.06.2010 року, труба 159 мм, вартістю 3332,16 гривень;

-накладна СПД ФО ОСОБА_14 №000000162 від 01.09.2012 року, назва товару: ринва 12 шт. вартістю 1872 гривень, труба 3м 9 шт. вартістю 1823 гривень, заглушка 10 шт. вартість 275,20 гривень, лійка 5 шт. вартість 330 гривень, коліно 15 шт. вартістю 991,20 гривень, з`єднувач ринви 10 шт. вартістю 355,20 гривень, обіймач під дюбель 20 шт. вартістю 800 гривень;

-рахунок №3603-6879 від 11.04.2012 року ФОП ОСОБА_13 , платник «ТМК», ПП ОСОБА_15 , назва товару: підвіконник ТМ «Данке» вартістю 206,8 гривень, заглушка ТМ «Данке» вартістю 9 гривень, піна «Херкул 70Л» вартістю 108 гривень;

-видаткова накладна ррз/TR-0022910 від 11.04.2012 року ТОВ «Епіцентр К», плитка Базальто вартістю 48,57 гривень;

-чек ТОВ «Епіцентр К» на доставку вартістю 80 гривень;

-чек Приватбанку 223784.824 від 30.04.2014 року про оплату 3700 гривень;

-чек UniCreditBank на 576,82 гривень;

-чек ТОВ «Епіцентр К» від 11.04.2012 року на суму 576,82, оплата за трубу ф200;

-чек ПриватБанку від 11.04.2012 року на суму 678 гривень;

-чек ТОВ «Торгова група «Арс-кераміка» від 11.04.2012 року за придбання стрічки вартістю 28,20 гривень, склосітки 483 гривень;

-чек ТОВ «Епіцентр К» на суму 114 гривень,

-чек ТОВ «Торгова група «Арс-кераміка» від 14.04.2012 року на суму 131,55 гривень;

-чек ТОВ «Епіцентр К» від 29.03.2012 року на придбання товарів: плед мікрофібра 99,90 гривень, дистанційні хрестики 6,40 гривень, рушник пасхальний 19,90 гривень, корзина плетена 39 гривень, Multi Fi 65,85 гривень, грунтовка ферозіт 84 гривень, клей ферозіт 192 гривень;

-чек ТОВ «Торгова група «Арс-кераміка» від 21.12.2012 року на придбання світильника настінного Bulgar вартістю 238,28 гривень;

-чек ТОВ «Торгова група «Арс-кераміка» від 02.04.2012 року на 118,32 гривень;

-чек ТОВ «Торгова група «Арс-кераміка» від 03.04.2012 року на придбання поліміну 38,59 гривень, гель супер-момент вартістю 51,95 гривень, плиткан вартістю 93,51 гривень, рукав для запікання вартістю 12,22 гривень, пергамент вартістю 8,20 гривень;

-замовлення №555023 від 07.07.2019 року шафи-купе «Еліт» вартістю 3642 гривень, дата поставки 02.08.2019 року;

-замовлення №556239 від 06.08.2019 року шафи-купе «Еліт» вартістю 8304 гривень, дата поставки 09.09.2019 року;

-замовлення №555023 від 07.07.2019 року шафи-купе «Еліт» вартістю 3642 гривень, дата поставки 02.08.2019 року.

Відповідно до положень ст.ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Положеннями ст. 62 СК України визначено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положеннями ст. 70 СК України передбачено, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, виходячи із встановлених обставин справи, пояснень представників сторін, положень наведених норм чинного законодавства, які регулюють порядок вирішення спорів, пов`язаних із розподілом спільного майна подружжя суд вважає, що виниклий між сторонам спір підлягає вирішенню наступним чином.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права приватної власності на 1/2 частину автомобіль HYUNDAI Elantra 2007 року випуску, д.н.з: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 підлягають до задоволення, оскільки позовні вимоги в цій частині визнав відповідач ОСОБА_2 , що відповідає фактичним обставинам справи, не порушує норми чинного законодавства України та права третіх осіб, оскільки вказаний автомобіль зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідач є його власником, автомобіль набутий за час укладеного між сторонами шлюбу, а тому підлягає поділу шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частку вказаного автомобіля, виходячи із рівності часток подружжя при поділі спільно набутого майна.

Суд вважає, що позовні вимоги що визнання спільною сумісною власністю подружжя наступного рухомого майна:

- Кухні « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з кухонним кутком та столом -1 шт.;

- Стола журнального -1 шт.;

- Шаф двохдверних - 2 шт.;

- Шаф купе двох дверних - 3 шт.;

- Шкіряного крісла з підставкою для ніг (коричневого кольору) -1 шт.;

- Кутка м`якого (вишневого кольору) -1 шт.;

- Світильників - 5 шт.;

- Пральної машини марки «LG» -1 шт.;

- Газової плити -1 шт.;

- Котла газового «ARISTON» -1 шт.;

- Холодильника -1 шт.;

- Телевізорів 4шт.;

- Дивана (червоного кольору) 1 шт.;

- Дивана (сірого кольору) 1 шт.;

- Комп`ютерного стола зі стільцем 1шт.;

- Килимів 6 шт.;

- Відеопрогравача марки «LG» - 1шт.;

- DVD плеєра марки «ELEN» -1 шт.;

- Порохотяга марки «ZELMER» -1 шт.;

-Мікрохвильової печі марки «SCARLET» -1 шт. підлягають до задоволення, оскільки визнаються відповідачем, не порушують норми чинного законодавства України та права третіх осіб. Позовні вимоги щодо стягнення половини вартості вказаних речей із відповідача в користь позивача до задоволення не підлягають оскільки позивачем не вказана вартість наведених речей. Крім цього, відповідачем не надано згоду на сплату половини вартості вказаних речей в користь позивача не сплачено відповідні кошти на депозитний рахунок суду.

Однак, зважаючи на те, що відповідач не заперечив щодо визнання за позивачам права приватної власності на вказані речі у повному обсязі, суд вважає, що в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на вказані рухомі речі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю решти рухомих речей, наведених позивачем та стягнення половини їх вартості із відповідача у її користь, то такі до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не подано доказів про те, чи вказані рече існують фактично, в кого саме вони знаходяться, яка їх вартість. Також, щодо більшості речей не подано доказів факту їх придбання та ким саме такі речі придбавались та у який період часу. Недоведеність позивачем вказаних обставин не дає суду можливості справедливо та об`єктивно вирішити спір у вказаній частині позовних вимог, а тому такі до задоволення не підлягаю за їх недоведеністю.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору № 714608-Y01146 купівлі-продажу автомобіля, який укладено 10.05.2013 року між ПАТ «ТернопільАВТО» та ОСОБА_3 удаваним в частині покупця з моменту його укладення, визнання ОСОБА_12 та ОСОБА_1 дійсними покупцями автомобіля КІА SPORTAGE 2013 року (№кузова НОМЕР_4 ) в договорі купівлі продажу №714608-Y01146 що укладений 10.05.2013 року між ПАТ «ТернопільАВТО» та ОСОБА_3 , визнання автомобіля КІА SPORTAGE 2013 року випуску (№ кузова НОМЕР_4 ) спільним майном подружжя та визнати за позивачем право власності на Ѕ частку спірного автомобіля до задоволення не підлягають виходячи із наступного.

Судом встановлено, що власником автомобіля КІА SPORTAGE 2013 року (№кузова НОМЕР_4 ) є ОСОБА_3 , син сторін у справі, на підставі договору № 714608-Y01146 купівлі-продажу автомобіля, який укладено 10.05.2013 року із ПАТ «ТернопільАВТО».

Твердження позивача про те, що вказаний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя і їх син ОСОБА_3 не міг бути реальним покупцем вказаного автомобіля, оскільки не мав для цього коштів, так як не працював, через що вказаний договір купівлі-продажу є удаваним - судом до уваги не беруться за їх недоведеністю, оскільки в підтвердження наведених фактів позивачем не подано жодного доказу, а тому такі твердження є голослівними, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у вказаній частині за їх недоведеністю.

Крім цього, суд звертає увагу на протиріччя тверджень позивача ОСОБА_1 , які стосуються визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля КІА SPORTAGE 2013 року від 10.05.2013 року, оскільки позивач вказала, що вказаний автомобіль був придбаний нею та відповідачем за їх спільні сімейні кошти у 2013 році, однак про те, що він був оформлений на їх сина ОСОБА_3 вона дізналась лише у 2017 році. Такі пояснення суд вважає непослідовними та суперечливими оскільки, як вказала позивач, автомобіль вона придбавала разом із чоловіком за спільні кошти у 2013 році, а тому, на думку суду, повинна була знати яким чином придбавався автомобіль, на підставі якої угоди та за ким реєструвалось право власності на нього, однак зазначає, що лише у 2017 році дізналась про те, що право власності на вказаний автомобіль зареєстровано за її сином ОСОБА_3 .

Суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання спільним сумісним майном та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів садового будинку в АДРЕСА_1 , (садівниче товариство «Нива») та стягнення Ѕ частину їх вартості з ОСОБА_2 в користь позивача до задоволення не підлягають виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно виписки із рішення виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради №52 від 31 травня 2005 року надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення проекту садового будинку побудованого на ділянці № НОМЕР_12 в садівничому товаристві «Нива», яке розташоване на землях Великоберезовицької селищної ради.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №06822 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,059 га для садівництва, яка розташована на території с. В. Березовиця Великоберезовицької селищної ради.

Згідно свідоцтва на право приватної власності на садовий будинок від 18.01.2006 року - ОСОБА_4 належить цілий садовий будинок за АДРЕСА_1 » Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району на підставі рішення виконкому селищної ради №111 від 27.12.2005 року.

Отже, судом встановлено, що власником садового будинку АДРЕСА_1 садівниче товариство «Нива» Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району та власником земельної ділянки на якій він розміщений є ОСОБА_4 .

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що нею та відповідачем, за час шлюбу, спільною працею та за спільні кошти у період з 2010 по 2014 роки, з метою покращення житлових потреб сім`ї було розпочато та завершено будівництво житлового будинку в смт. Березовиця на земельній ділянці, яка належить сестрі відповідача ОСОБА_4 судом до уваги не беруться за їх голослівністю, а тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання спільним сумісним майном та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку гаража № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Ветеран» за адресою АДРЕСА_2 до задоволення не підлягають виходячи із наступного.

За результатами розгляд справи судом встановлено, що ОСОБА_12 є членом кооперативу «Ветеран» і у його користуванні знаходиться гараж № НОМЕР_5 . Також, кооперативом надано дозвіл ОСОБА_2 на оформлення права власності на вказаний гараж.

Із долучених до матеріалів справи квитанцій вбачається, що 24.08.2012 року ОСОБА_2 сплатив у користь автогаражного кооперативу «Ветеран» 150 гривень цільового внеску, та 499 гривень членського внеску.

В ході розгляду справи по суті позивачем та відповідачем не надано доказів того, що відповідач оформив право власності на вказаний гараж. Крім цього, в судовому засіданні, як позивачем так і відповідачем не подано доказів про те, чи у повному обсязі сплачені пайові внески за спірний гараж, чи прийнятий вказаний гараж в експлуатацію, який правовий режим земельної ділянки, на якій розміщений вказаний гараж. Відсутність доказів з приводу вказаних обставин не дає суду можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного гаража, а тому у задоволенні вказаних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 18, 76-83, 89, 95, 141, 247, 258, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину автомобіль HYUNDAI Elantra 2007 року випуску, д.н.з: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на наступне рухоме майно:

- Кухню « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з кухонним кутком та столом -1 шт.;

- Стіл журнальний -1 шт.;

- Шафи двохдверні - 2 шт.;

- Шафи купе двохдверні - 3 шт.;

- Шкіряне крісло з підставкою для ніг (коричневого кольору) -1 шт.;

- Куток м`який (вишневого кольору) -1 шт.;

- Світильники - 5 шт.;

- Пральну машину марки «LG» -1 шт.;

- Газову плиту -1 шт.;

- Котел газовий «ARISTON» -1 шт.;

- Холодильник -1 шт.;

- Телевізор 4шт.;

- Диван (червоного кольору) 1 шт.;

- Диван (сірого кольору) 1 шт.;

- Комп`ютерний стіл зі стільцем 1шт.;

- Килими 6 шт.;

- Відеопрогравач марки «LG» - 1шт.;

- DVD плеєр марки «ELEN» -1 шт.;

- Порохотяг марки «ZELMER» -1 шт.;

-Мікрохвильову піч марки «SCARLET» -1 шт.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_12 : проживає: АДРЕСА_1 ».

Відповідач: ОСОБА_3 : АДРЕСА_4 .

Третя особа: ОСОБА_4 : АДРЕСА_4 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич