Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретарів - Міроненко С.П., Булгакової Є.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності в порядку спадкування, -

у с т а н о в и в :

22.09.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування, у якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що ОСОБА_6 був власником кв. АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаного нерухомого майна. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 були батько померлого - ОСОБА_5 та дружина померлого - відповідачка у справі. ОСОБА_5 за життя прийняв спадщину після смерті свого сина, але не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і відповідно після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину зазначеної квартири. При цьому, ОСОБА_5 за життя, а саме 06.04.2018 року, склав заповіт, яким заповів квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала відмову із посиланням на та, що ОСОБА_5 був батьком ОСОБА_6 та прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги, а також спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_3 , яка також прийняла спадщину. При цьому, ОСОБА_5 прийнявши спадщину своїх спадкових прав не оформив. В матеріалах спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_5 відсутні документи на підтвердження належності спадкодавцю кв. АДРЕСА_1 . Отже, за життя ОСОБА_4 своїх спадкових прав на вказану квартиру не оформила і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого відкрилась спадщина. Позивачка є рідною донькою ОСОБА_4 , яка за життя склала на користь позивачки заповіт. 18.01.2020 року позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, інших спадкоємцем у померлої не було. 22.06.2020 року приватний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на кв. АДРЕСА_1 на ім`я спадкодавця. У зв`язку з наведеними обставинами позивачка позбавлена можливості у поза судовому порядку оформити свої спадкові права.

Ухвалою суду від 24.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

20.10.2020 року до суду надійшов відзив сторони відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачка та ОСОБА_4 не є спадкоємцями ОСОБА_5 за законом, до якого перейшли майнові права на квартиру. Квартира не була об`єктом спадкування за заповітом на дату відкриття спадщини за ОСОБА_4 , а також позивач не навела обставин про порушення її права власності внаслідок протиправних дій відповідача. ОСОБА_5 мав право скласти заповіт, про те, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини, тобто квартира, яку заповів ОСОБА_5 мала перебувати в нього у власності, однак цього не було. ОСОБА_5 прийнявши спадщину після смерті свого сина мав право володіти та користуватись квартирою, яка входить до складу спадщини, як спадкоємець за законом. ОСОБА_5 не здійснив оформлення спадщини та навпаки самостійно затягував цей процес кілька разів подаючи нотаріусу заяви про зупинення вчинення нотаріальних дій. Відсутність реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_5 на дату його смерті призвело до того, що спірна квартира не увійшла до складу його спадщини, а отже не могла бути передана за заповітом ОСОБА_4 та позивачу. Позивачка не навела правових підстав і правовстановлюючих документів, що підтверджують набуття права власності на квартиру ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_4 отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій не здійснила жодних дій щодо оскарження такої відмови. Оскільки на момент смерті ОСОБА_4 квартира їй не належала, вона не входила та не могла входити до складу її спадщини.

04.11.2020 року до суду надійшла відповідь сторони позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує свої позовні вимоги та зазначає, що в іншому судовому процесі ОСОБА_3 намагається встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 з 18.03.2000 року по 04.10.2013 року, однак до теперішнього часу такий факт не встановлений. Заповіт від 06.04.2018 року, який ОСОБА_5 склав відносно ОСОБА_4 щодо спірної квартири не скасований та недійсним не визнавався, отже є чинним. Позивач зазначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини і відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. ОСОБА_4 не змогла оформити своїх спадкових прав на спадщину за заповітом, оскільки в межах спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_6 відбулось дві судові справи, а також заповідач ОСОБА_5 за життя не оформив своїх спадкових прав. Спадкоємцями майна за законом після смерті ОСОБА_6 були його батько ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_3 . ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті свого сина, однак не отримав свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із наявністю судових спорів. Сам по собі факт не визнання позову відповідачем свідчить про порушення нею прав позивача на спадкове майно щодо частини кв. АДРЕСА_1 і ОСОБА_3 визначено відповідачем у справі, як особу що прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 04.11.2020 року задоволене клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 04.11.2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

02.12.2020 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі зі змісту яких вбачається, що третя особа просить розглядати справу за відсутності її представника, ухвалити справедливе, законне та обґрунтоване рішення.

29.12.2020 року до суду надійшли заперечення сторони відповідача зі змісту яких вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову та додатково посилається на те, що у ОСОБА_5 на день складання заповіту та на день його смерті не було права власності на спірну квартиру, а тому складений ним на ім`я ОСОБА_4 заповіт є нікчемним, і у ОСОБА_4 не виникло право на спадкування квартири. У позивача в порядку спадкування не перейшло суб`єктивне право вимагати визнання права власності на майно, а саме на 1/2 частину спірної квартири відповідно до ст. 392 ЦК України, а отже права позивача не були порушені і не можуть бути відновлені обраним ним способом. Якщо б ОСОБА_4 була належним спадкоємцем ОСОБА_6 за законом, їй би перейшло право користування та володіння Ѕ частиною спірної квартири, і саме ці права могли перейти позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_4 за законом. Позивач вважає, що ОСОБА_4 не оформила свої спадкові права у зв`язку з протиправною відмовою нотаріуса, однак ОСОБА_4 не скористалась своїм правом на оскарження дій нотаріуса, отже вона не вважала свої права порушеними. Позивачка могла успадкувати від своєї матері згідно заповіту, лише те майно, яке належало їй на праві власності на час смерті, однак докази належності Ѕ частини квартири на праві власності ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні.

Ухвалою суду від 05.02.2021 року задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 29.04.2021 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що ОСОБА_6 був власником спірної квартири. Після його смерті спадкоємцями за законом першої черги були його батько ОСОБА_5 та його дружина - відповідачка у справі. ОСОБА_5 за життя прийняв спадщину після свого померлого сина, однак не оформив свідоцтва про право на спадщину та помер. При цьому, за життя ОСОБА_5 склав заповіт стосовно спірної квартири на користь ОСОБА_4 . ОСОБА_4 за життя так само прийняла спадщину, однак своїх спадкових прав не оформила. При цьому, за життя ОСОБА_4 склала заповіт на користь своєї доньки, яка є позивачем у справі. Позивачка прийняла спадщину після смерті своєї матері, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просять відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у заявах сторони відповідача по суті справи і додатково пояснили суду, що після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв його батько ОСОБА_5 та його дружина - ОСОБА_3 . Однак за життя ОСОБА_5 своїх спадкових прав на майно свого сина не оформив, тож він отримав лише майнові права на квартиру. ОСОБА_5 сам звертався до нотаріуса із заявами про зупинення вчинення нотаріальних дій, оскільки тривали судові спори, тож власником квартири він не став. При цьому, за життя він заповів квартиру ОСОБА_4 зазначаючи, що це його власність. Таким чином, заповіт є нікчемним, адже на час складання заповіту квартира не була власністю заповідача і тому ОСОБА_4 не могла отримати це майно. ОСОБА_5 мав право користування та володіння спадковим майном свого сина, але не розпорядження, тож такого заповіту не мав права складати. Крім того, ОСОБА_5 заповів всю квартиру, яка йому не належала. ОСОБА_4 за життя не оскаржила відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, тож погодилась із тим, що ці права до її спадщини не увійдуть. Позивачка не наводить належних правових підстав свого позову, а лише посилається на загальні норми.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Т. 1, а.с. 97).

Померлому ОСОБА_6 на праві приватної власності належала кв. АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 18.07.2012 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва, що підтверджується інформаційною довідкою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2016 №53005 від 03.01.2017 року, копією свідоцтва про право власності від 18.07.2012 року, копією витягу про державну реєстрацію прав та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.03.2016 року (Т. 1, а.с. 117, Т. 2, а.с. 46-47, 50-52).

Згідно положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідачка у справі є дружиною померлого ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, який зареєстрований 04.10.2013 року (Т. 1, а.с. 99).

26.07.2016 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття нею спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_6 щодо кв. АДРЕСА_1 (Т. 1, а.с. 93).

Також із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 27.07.2016 року стосовно кв. АДРЕСА_1 звернувся батько померлого ОСОБА_5 (Т. 1, а.с. 105).

Родинні відносини між померлим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , як між рідним сином та батьком підтверджуються копією запису з акту про народження, копією свідоцтва про народження, копією довідки про народження №1615 від 11.05.2016 року (Т. 1, а.с. 122, 131, Т. 2, а.с. 61).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги у встановлений законом строк прийняли спадщину після померлого ОСОБА_6 .

Зі змісту поданої приватним нотаріусом належним чином завіреної копії спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_6 вбачається, що нотаріусом не видавались свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям які прийняли спадщину, ані батьку померлого ОСОБА_5 , ані дружині померлого ОСОБА_3 (Т. 1, а.с. 91-172).

Відповідно до ст.ст. 1267, 1278 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Отже, ураховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 у вигляді кв. АДРЕСА_1 , ця спадщина відповідно належить їм по Ѕ частині від дня смерті ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Т. 2, а.с. 22).

ОСОБА_3 18.04.2018 року звернулась до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (Т. 2, а.с. 17-18).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2018 року ОСОБА_5 склав заповіт у якому зазначено, що спадкодавець на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: «з належного мені на праві власності майна: квартиру АДРЕСА_1 заповідаю ОСОБА_4 » (Т. 2, а.с. 40).

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування (ст. 1235 ЦК України).

Статтею 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Посилання сторони відповідача на те, що складний ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заповіт стосовно кв. АДРЕСА_1 є нікчемним у зв`язку із тим, що на час складання заповіту квартира не належала заповідачу на праві власності, є безпідставними, адже положеннями ст. 1236 ЦК України передбачено право заповідача охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно ОСОБА_5 міг заповісти як Ѕ частину спірної квартири, так і її в цілому, розраховуючи на вирішення спору щодо визнання недійсним шлюбу між його сином та відповідачкою ОСОБА_3 , чого фактично не відбулось, відповідно у даній ситуації саме суду належить застосовуючи норми чинного законодавства, визначити у якій частині прийнята за законом спадщина переходить до спадкоємця за заповітом.

25.04.2018 року із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 , зокрема стосовно квартири АДРЕСА_1 згідно заповіту від 06.04.2018 року звернулась ОСОБА_4 (Т. 2, а.с. 37).

27.03.2019 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину в межах спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_5 , зокрема стосовно кв. АДРЕСА_1 (Т 2, а.с. 224).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_5 , 27.03.2019 року приватний нотаріус видав на ім`я ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом стосовно майна померлого ОСОБА_5 , а саме щодо гаражу № НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1» по вул. Євгена Сверстюка, 52 в м. Києві та щодо автомобіля марки Пежо, модель 605, 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 (Т. 2, а.с. 243, 245).

При цьому, своїм листом №49/02-14 від 27.03.2019 року приватний нотаріус повідомив спадкоємцю за заповітом майна померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 про те, що в матеріалах спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_5 відсутні документи, які підтверджують його право власності на кв. АДРЕСА_1 і такі документи спадкоємцем за заповітом не надані. Наявна в матеріалах спадкової справи копія свідоцтва про право на житло від 18.07.2012 року підтверджує право власності ОСОБА_6 на зазначену квартиру і після його смерті спадщина прийнята спадкоємцями першої черги: батьком ОСОБА_5 та дружиною ОСОБА_3 . ОСОБА_5 прийнявши спадщину після смерті свого сина ОСОБА_6 своїх спадкових справ не оформив (Т. 2, а.с. 247).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Т. 1, а.с. 216).

При цьому, 19.04.2019 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «Все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося , і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю повністю моїй дочці ОСОБА_2 ». (Т. 1 , а.с. 226).

Родинні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , як між матір`ю та донькою підтверджується, копією свідоцтва про народження позивача, копією свідоцтва про укладення шлюбу померлою ОСОБА_4 та копією свідоцтва про шлюб позивачки (Т. 1, а.с. 220-222).

18.01.2020 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4 згідно заповіту, при цьому чоловік померлої - ОСОБА_7 своєю заявою від прийняття спадщини відмовився (Т. 1, а.с. 213, 228).

У травні 2020 року позивачка вернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 стосовно гаражу № НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1» по вул. Євгена Сверстюка, 52 в м. Києві та відповідне свідоцтво позивачці було видане (Т. 1, а.с. 229, 244).

При цьому, своєю постановою від 22.06.2020 року приватний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом стосовно кв. АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на нерухоме майно та роз`яснив спадкоємиці її право звернутись до суду за захистом своїх прав (Т. 1, а.с. 247).

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

При цьому, ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, щодо кв. АДРЕСА_1 власником якої згідно правовстановлюючих документів був ОСОБА_6 , цю спадщину за законом прийняли його батько ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_3 і не дивлячись на відсутність отримання спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину, вона належить їм від часу відкриття спадщини по Ѕ частині ураховуючи положення закону стосовно рівності часток спадкоємців за законом.

Враховуючи вище наведені обґрунтування стосовно права заповідача охопити заповітом, зокрема і ті права, які можуть йому належати у майбутньому, ОСОБА_5 не був обмежений у праві залишити розпорядження на випадок своєї смерті стосовно кв. АДРЕСА_1 і відповідно ОСОБА_4 прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_5 за заповітом щодо вказаної квартира набула права на цю спадщину у розмірі 1/2 частини.

Та обставина, що ОСОБА_4 за життя не отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом стосовно Ѕ частини спірної квартири не вказує на те, що ці її права не увійшли до складу спадщини, яку вона заповіла своїй дочці - позивачці у справі, а відповідні посилання сторони відповідача протирічать закону.

Безпідставними, на думку суду, є і посилання сторони відповідача на те, що ОСОБА_4 за життя не оскаржила відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, тож погодилась із тим, що її права не були порушені. Такі твердження є необґрунтованими припущеннями, які не мають правової основи, адже фактично у ситуації коли ОСОБА_5 за життя не оформив права власності на спадщину після смерті свого сина, оформлення ОСОБА_4 своїх спадкових прав згідно заповіту ОСОБА_5 щодо спірної квартири у позасудовому порядку шляхом їх оформлення нотаріусом неможливо, тож підстави оскарження такої відмови відсутні.

Слід зазначити, що смерть фактично є подією непередбачуваною щодо конкретної дати та часу, а тому неотримання спадкоємцями за своє життя свідоцтв про право на спадщину не позбавляє їх права на цю спадщину та ці права входять до їх спадщини при наступному спадкуванні, і у такій ситуації вирішальною є встановлення факту прийняття спадкоємцями відповідної спадщини.

Обставини щодо подання ОСОБА_5 заяв нотаріусу про зупинення вчинення нотаріальних дій правового значення для вирішення спору не мають, адже за життя ОСОБА_5 від спадщини після смерті свого сина не відмовлявся та в установлений строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позивачка отримала від нотаріуса постанову про відмову у видачі свідоцтва щодо кв. АДРЕСА_1 і така постанова є обґрунтованою, адже померла мати позивачки не отримувала свідоцтва про право на спадщину за заповітом стосовно спірної квартири, тож правовстановлюючого документу на спадщину на ім`я ОСОБА_4 не було і у такому випадку спір вирішується саме в судовому порядку.

З огляду на все вище викладене суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки після смерті ОСОБА_6 його батько ОСОБА_5 набув право на спадщину за законом щодо Ѕ частини квартири, а після смерті ОСОБА_5 право на цю спадщину набула ОСОБА_4 згідно складеного на її ім`я заповіту. Позивач же також набула права на вказану спадщину за заповітом після смерті своєї матері, однак у позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування позивачка можливості не має, оскільки ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_4 своїх спадкових прав не оформили у зв`язку із чим правовстановлюючі документи на квартиру наявні лише на ім`я ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 392, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1233-1236, 1254, 1258, 1261, 1267-1270, 1278, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 5495 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн. 22 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.07.2021 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Київ, пров. Музейний, 2д, ).

Суддя -