Провадження № 2/638/2612/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Суркової М.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про здійснення поділу майна квартири АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину вищевказаної квартири, яка була придбана за особисті кошти. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебував з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням суду. Перебуваючи у шлюбі, позивачем його сестрою та племінником від продажу спадкового майна квартири було придбано спірну квартиру. Квартира повністю придбана за власні кошти позивача, з відчуження спадкового майна.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року по справі відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання.

02.03.2021 року надійшов відзив на позовну заяву з проханням позовні вимоги задовольнити частково та визнати за позивачем право власності на ј придбаної квартири та при згоді позивача присудити грошову компенсацію ј частки замість поділу самої квартири. Обґрунтовує це тим, що розмір аліментів, які сплачує позивач недостатній для повноцінного розвитку дитини, яка проживає та знаходиться на утриманні відповідача. Відповідачем особисто зроблено косметичний ремонт, оскільки позивач не проживає в квартирі з 2017 року, самостійно сплачує комунальні послуги з 2013 року.

Ухвалою суду від 31.03.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті.

23.06.2021 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову з проханням здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину вищевказаної квартири, яка набута під час шлюбу за спільні кошти.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали змінені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача визнали позов частково на підставі доводів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.12.2018 року шлюб, зареєстрований 05.08.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , розірвано. За договором купівлі-продажу від 26.03.2013 року ОСОБА_3 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 , купівлю здійснено за згодою чоловіка.

Сторонами не оспорюється, що квартира придбана під час шлюбу за спільні кошти.

З наданих копій квитанцій вбачається, що відповідачем сплачувалися комунальні послуги з утримання квартири з 2014 року.

За договором №1930 від 19.05.2019 року, №77106 від 11.05.2020 року відповідачем замовлено послуги з доставки виробів (дверей). З наданих копій квитанції вбачається придбання будівельних матеріалів у 2019 році.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Згідно з ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За положенням ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтями 69-71 СК України визначено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (п.23).

Крім того, в п.25 постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено правовий висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбана ними в період шлюбу та за спільні кошти, незалежно від того, що оформлена та зареєстрована за відповідачем.

Обставин, які б свідчили про те, що спірна квартира є особистою власністю однією із сторін, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК, стосовно доведення обставин, які вказували б на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Посилання відповідача про необхідність відступлення від засад рівності обґрунтовується несплатою аліментів позивача, проте всупереч вимогам ст.ст.12,13,76,81,83 ЦПК України відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин.

Факт здійснення відповідачем ремонту за власні кошти після розірвання шлюбу між сторонами та сплати комунальних послуг під час перебування у шлюбі, у відповідності до вимог ст. 70 СК не відносяться до суттєвих обставин, достатніх для збільшення частки у спільному майні. Крім того, відповідач не позбавлена права в порядку регресу звернутись до відповідача за стягненням відповідних коштів.

Таким чином, спірна квартира належить сторонами в рівних частках. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні суд не встановив.

Також суд виходить з того, що спірна квартира є неподільною, позивач вимог про отримання грошової компенсації замість своєї частки на даний час не заявляє. А відтак, розглядаючи справу відповідно до ст.13 ЦПК України в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про визнання за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири.

Враховуючи викладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60-63, 69-70 СК України, 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 6684 (шість тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн 29 коп.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 02.07.2021 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин