Номер провадження: 22-ц/813/3640/21
Номер справи місцевого суду: 501/2559/20
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області) про зобов`язання вчинити певні дії, на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Смирнова В.В. 22 вересня 2020 року у м. Чорноморськ Одеської області, -

встановила:

У серпні 2020 року до Іллічівського міського суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області) про зобов`язання вчинити певні дії.

Одночасно, представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду із клопотанням про забезпечення позову, в якому зазначила, що невжиття забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, у зв`язку із чим просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 108.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 вересня 2020 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позовних вимог було задоволено. Застосовано засоби забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 108, - до набрання чинності рішенням суду по справі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що відповідач і так обмежена у праві розпорядження квартирою через проживання у ній малолітньої дитини, оскільки у такому випадку право продажу отримується лише шляхом надання дозволу органом опіки та піклування, а також позивачем. Арешт майна є лише додатковим недоцільним обтяженням.

Сторони у справі, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи 02 лютого 2020 року сповіщались належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, через обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду внаслідок поширення в Україні коронавірусної інфекції COVID-19, не подавали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2020 року до Іллічівського міського суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області) про зобов`язання вчинити певні дії.

Одночасно, представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду із клопотанням про забезпечення позову, в якому зазначила, що невжиття забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання майбутнього рішення суду.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 вересня 2020 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позовних вимог було задоволено. Застосовано засоби забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 108, - до набрання чинності рішенням суду по справі.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачено частиною 1 статті 150 ЦПК України; відповідно до положень даної норми процесуального права позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, надалі Постанова).

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Відповідно до п. 4 Постанови суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є спонукання відповідача ОСОБА_1 виконати взяті на себе зобов`язання, а саме - переоформити квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на неповнолітнього сина сторін ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, позивач посилається на те, що наразі спірна квартира, у якій відповідач проживає разом із дитиною, виставлена на продаж, що, у разі задоволення позовних вимог, ускладнить або унеможливить виконання майбутнього рішення суду у випадку відчуження вказаного майна на користь інших осіб.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що захід забезпечення позову кореспондується із наявними позовними вимогами, а відтак накладення арешту на спірне нерухоме майно є обґрунтованим.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 вересня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 19 лютого 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе