П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/17190/18

Номер провадження 22-ц/824/4270/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення з Моторно (транспортного) страхового бюро України матеріальної шкоди у розмірі 100 067 грн. 92 коп., яка складається із страхового відшкодування майнової шкоди, заподіяної володільцю автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП, у сумі 100 000 грн. та витрат на виклик про огляд автомобіля у сумі 67 грн. 92 коп.; стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 58 656 грн. 83 коп., що складається із вартості придбаних ліків, перев`язочних та фіксовочно-бандажних матеріалів, проїзду в таксі у сумі 1 081 грн. 73 коп. та матеріальної шкоди заподіяної володільцю «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП, у сумі 52 010 грн. 78 коп., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у сумі 5 500 грн., витрати на виклик про огляд автомобіля у сумі 64 грн. 32 коп.; стягнення із ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 травня 2016 року близько 08 годин 50 хвилин, ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем «Аcura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись проїзною частиною допустив порушення вимог п. 10.1 та розділу 33 інформаційно-вказівного знаку 5.16 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 внаслідок якого, останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та був доставлений до медичного закладу.

На момент ДТП ОСОБА_2 не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Позивач зазначає, що діями відповідача-2 йому було завдано моральну шкоду, яка на думку останнього становить 100 000 грн..

Позивач зазначає, що згідно висновку № 22 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріальної шкоди, заподіяної володільцю автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 від 18 листопада 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП 18 травня 2016 року складає 368 829 гри. 63 коп., а матеріальна шкода, заподіяна володільцю автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП 18 травня 2016 року, складає 213 423 грн.96 коп.

Згідно висновку № 9 експертного автоговарознавчого дослідження з визначення утилізаційної вартості автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , від 23 квітня 2018 року, утилізаційна вартість автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП 18 травня 2016 року, складає 61 413 грн.18 коп.

Таким чином, на думку позивача, відшкодуванню підлягає сума в розмірі 152 010 гривень 78 коп., що складає різницю між вартістю автомобіля «Volkswagen Passat» до дорожньо-транспортної пригоди та після неї, витрати на проведення експертного автоговарознавчого дослідження № 22 від 18 листопада 2016 року у сумі 3 000 грн. та № 9 від 23 квітня 2018 року у сумі 2 500 грн., витрати на виклик про огляд автомобіля відповідачів МТСБУ у сумі 67 грн. 92 коп. та ОСОБА_2 у сумі 64 грн. 32 коп.

Позивач зазначає, що він звертався до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування у задоволенні якої, йому було відмовлено.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року (т. ІІ а.с. 53-62) позов ОСОБА_1 , задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати на придбання ліків, перев`язочних матеріалів та фіксовано бандажних матеріалів в розмірі 1 081 грн. 73 коп. та моральна шкоду в сумі 15 000 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 840 грн. 80 коп. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 31 грудня 2020 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 11 серпня 2016 року та 02 листопада 2016 року відбувся огляд транспортного засобу про який було повідомлено відповідачів, проте останні на огляд транспортного засобу не з`явилися.

Так, 18 листопада 2016 року експертом було складено висновок № 22 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого володільцю транспортного засобу. Крім того, 23 квітня 2018 року судовим експертом було складено висновок № 9 експертного автотоварознавчого дослідження по відшкодуванню утилізаційної вартості автомобіля.

Скаржник зазначає, що матеріали справи не містять доказів на спростування вищевказаних висновків експертів, крім того, відповідачі не були позбавлені можливості заявити клопотання про призначення експертизи у разі незгоди з вказаними висновками. Таким чином, вищевказані висновками є належними доказами у справі, які не були взяті до уваги судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Скаржник зазначає, що судом безпідставно використано факт продажу пошкодженого автомобіля як обставину, що виключає відшкодування матеріальної шкоди відповідачами.

На думку скаржника, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що МТСБУ було змінено підстави відмови у сплаті страхового відшкодування, а покладення у мотивувальну частину оскаржуваного рішення низку обов`язків на потерпілого без зобов`язання з цього приводу відповідача-1, є неправильним.

На думку скаржника, судом першої інстанції було занижено розмір моральної шкоди не врахувавши при цьому тривалість часу з моменту вчинення ДТП по даний час.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 січня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

15 лютого 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 з відповідними підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач-2 не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

На думку відповідача-2, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги висновки експертів № 22 від 18 листопада 2016 року та № 9 від 23 квітня 2018 року, оскільки висновки викладені у них не входять до предмету доказування.

На думку відповідача-2, посилання скаржника на те, що він не погоджуючись з висновками експертів, які наявні в матеріалах справи, не просив суд призначити автотоварознавчу експертизу пошкодженого автомобіля, не заслуговують на увагу, оскільки йому достеменно відомо про те, що вказаний автомобіль у березні 2017 році було відчужено.

Відповідач-2 зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення виходячи із засад розумності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з нього моральної шкоди у зазначеному судом розмірі.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Бобошко В. М. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Могилей С. В. заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Представник відповідача-1 та треті особи до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки-повідомлення на електронну адресу у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача-1 матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся із заявою про відшкодування шкоди з пропуском строку встановленого статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача-2 матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив із відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої шкоди.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачів матеріальної шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, враховуючи, що внаслідок травми отриманої під час ДТП позивач перебував на лікарняному.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача-2.

Так, судом встановлено, що вироком Дарницького районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т. І а.с. 08-11).

Згідно висновку № 22 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого володільцю транспортного засобу від 18 листопада 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Passat» пошкодженого в наслідок ДТП 18 травня 2016 року складає 368 829 грн. 63 коп. Матеріальний збиток спричинений власнику автомобіля «Volkswagen Passat» пошкодженого в наслідок ДТП 18 травня 2016 року становить 213 423 грн. 96 коп. (т. І а.с. 22-30).

Згідно висновку № 9 експертного автотоварознавчого дослідження по відшкодуванню утилізаційної вартості автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 23 квітня 2018 року, утилізаційна вартість автомобіля «Volkswagen Passat» пошкодженого при ДТП 18 травня 2016 року становить 61 413 грн. 18 коп. (т. І а.с. 67-74).

01 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди за злочином, заподіяної транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (т. І а.с. 84-89).

Листом від 11 червня 2018 року МТСБУ повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю у останнього пошкодженого транспортного засобу (т. І а.с. 90-91).

Так, відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Із аналізу вказаної норми вбачається, що строк на звернення із заявою про здійснення страхової виплати є присічним і поновленню не підлягає.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Passat» під керуванням ОСОБА_1 відбулася 18 травня 2016 року, а із заявою про відшкодування шкоди останній звернувся до МТСБУ лише 01 червня 2018 року, тобто більш ніж через два роки після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а відтак, поза межами строку встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 33.3 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Згідно з підпунктом 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ а із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, після продажу ним пошкодженого автомобіля.

Так, продаж вказаного автомобіля, призвів до неможливості МТСБУ встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди та є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у МТСБУ достатніх підстав для відмови у відшкодуванні позивачу матеріальної та моральної шкоди, та відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частин 1, 2 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Відповідно до приписів статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Як зазначає Пленум ВС України у постанові N 5 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Так, до позовної заяви позивачем долучені, зокрема, висновок № 22 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого володільцю транспортного засобу від 18 листопада 2016 року та висновок № 9 експертного автотоварознавчого дослідження по відшкодуванню утилізаційної вартості автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 23 квітня 2018 року.

Разом з тим, вказані висновки було складено з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, у висновку № 22 від 18 листопада 2016 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у висновку № 9 від 23 квітня 2018 року не зазначено підставу проведення експертизи.

Таким чином, вказані висновки не є належними та допустимими доказами завданого позивачу матеріального збитку. Інших доказів на підтвердження завданого позивачу матеріального збитку, матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів бере до уваги те, що провести судову автотоварознавчу експертизу по даній справі, неможливо, у зв`язку з тим, що пошкоджений автомобіль був проданий позивачем 04 березня 2017 року, тобто до моменту звернення позивача до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди (01 червня 2018 року) та до моменту звернення позивача з позовом до суду (04 вересня 2018 року).

Таким чином, визначити вартість матеріального збитку спричиненого ОСОБА_1 , як власнику автомобіля «Volkswagen Passat», не є можливим, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача-2 матеріальної шкоди, заподіяної позивачу унаслідок спричинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Так, враховуючи тяжкість та тривалість моральних страждань позивача, суттєві зміни у його житті, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для збільшення розміру моральної шкоди яка підлягає стягненню з відповідача-2 на користь позивача, з 15 000 грн. до 50 000 грн.

Посилання скаржника на висновки експерта № 22 від 18 листопада 2016 року та № 9 від 23 квітня 2018 року є безпідставними, оскільки вказані висновки складені з порушеннями вимог статті 102 ЦПК України, а відтак не можуть бути належними та допустимими доказами по даній справі.

Посилання скаржника на те, що у листі МТСБУ від 11 червня 2018 року були зазначені інші підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування ніж ті, які зазначалось його представником у судовому засіданні, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки в даному випадку позивачем було порушено як положення підпункту 37.1.3 пункту 31.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про що зазначено у листі МТСБУ від 11 червня 2018 року так і вимоги підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 вищевказаного закону, про що зазначалось відповідачем-1 у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року - в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Збільшити розмір моральної шкоди з 15 000 грн. до 50 000 грн. стягнувши вказану суму з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова