Справа № 194/153/20
Номер провадження № 2-о/194/3/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

присяжних Нємцової О.А., Мокроусова О.М.,

секретаря судового засідання Ніколайчук О.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

заінтересованої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради, ОСОБА_4 , про скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатної, скасування рішення суду про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, звільнення від повноважень опікуна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради, ОСОБА_4 , про скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатної, скасування рішення суду про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, звільнення від повноважень опікуна. У своїй заяві посилається на те, що вона є інвалідом 2 групи з дитинства. Рішенням суду від 11 жовтня 2011 року її визнано обмежено дієздатною та призначено опікуном її матір ОСОБА_4 . Крім того, рішенням суду від 26 грудня 2011 року її визнано недієздатною та призначено опікуном її матір. Не дивлячись на те, що вона одужала, і у зв`язку з значним поліпшенням здоров`я з 2011 року не знаходиться на лікуванні та усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, її опікун відмовляється звернутися з заявою до суду про скасування зазначених рішень суду. Крім того, опікун утримує її особисті документи (паспорт, РНКПП, свідоцтво про народження) та отримує її пенсію, яку витрачає на власні потреби. Також, пройшов строк дії рішення суду у відповідності з ч.6 ст. 300 ЦПК України. Просить суд поновити її цивільну дієздатність, скасувавши рішення суду від 11 жовтня 2011 року, яким вона визнана обмежено дієздатною та припинити опіку; поновити її цивільну дієздатність, скасувавши рішення суду від 26 грудня 2011 року, яким вона визнана недієздатною та припинити опіку; звільнити від повноважень опікуна ОСОБА_4 , призначену за рішеннями суду від 11 жовтня 2011 року та 26 грудня 2011 року; зобов`язати ОСОБА_4 повернути їй паспорт, РНКПП, свідоцтво про народження.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 свою заяву підтримала та просила її задовольнити. А також, суду пояснила, що вона не бачила експерта ОСОБА_5 та не спілкувалася з ним, суїцидів у неї не було. Крім того, суду зазначила, що її матір ОСОБА_4 повернула їй паспорт, РНКПП, свідоцтво про народження. Також пояснила, що дійсно вона народила в 2007 році дитину.

Представник заявниці, адвокат Голіцина Г.Д., посилаючись на обставини викладені у заяві, заяву підтримала та просила суд поновити цивільну дієздатність заявниці, скасувавши рішення суду від 11 жовтня 2011 року, яким заявницю визнано обмежено дієздатною та припинити опіку; поновити цивільну дієздатність заявниці, скасувавши рішення суду від 26 грудня 2011 року, яким вона визнана недієздатною та припинити опіку; звільнити від повноважень опікуна ОСОБА_4 , призначену за рішеннями суду від 11 жовтня 2011 року та 26 грудня 2011 року. А також суду зазначила, що заявниця на даний час розуміє значення своїх дій та може ними, і остання бажає укласти шлюб з чоловіком. Крім того, експерти не уважно вивчали медичну документацію, а висновки не відповідають поясненням матері про суїциди. Також, заявниця зрозуміло надає пояснення щодо бюджету та комунальних послуг, а тому є формальний підхід з боку експертів.

Представник органу опіки і піклування Яковлева Н.М. не заперечувала проти задоволення заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_4 не заперечувала проти задоволення заяви, та просила звільнити її від виконання обов`язків опікуна і поновити цивільну дієздатність заявниці. А також зазначила, що повернула заявниці паспорт, РНКПП, свідоцтво про народження. Крім того, пояснила, що її донька ніколи не робила спроб вчинити суїцид. Також, зазначила, що вона є опікуном рідної дитини заявника, яку остання народила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вислухавши пояснення заявниці ОСОБА_1 , її представника адвоката Голіциної Г.Д., представника заінтересованої особа ОСОБА_3 , заінтересованої особи ОСОБА_4 , вивчивши матеріали цієї справи, оглянувши матеріали справ 2-о-24/2011, № 2-о-72/2011, допитавши експерта ОСОБА_6 , проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи з дитинства та отримує соціальну пенсію довічно.

Як вбачається з оглянутих у судовому засіданні матеріалів справ 2-о-24/2011, № 2-о-72/2011 рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області по справі № 2-о-24/2011 від 11 липня 2011 року ОСОБА_1 , визнана обмежено дієздатною, встановлено над нею опіку і призначено ОСОБА_4 її опікуном. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області по справі № 2-о-72/2011 від 26 грудня 2011 року ОСОБА_1 , визнана недієздатною, встановлено над нею опіку і призначено ОСОБА_4 її опікуном.

Як вбачається з медичної картки амбулаторного хворого №1 ОСОБА_1 , після липня 2012 лікування не проходила, відомості про суїциди зазначені зі слів матері.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №129 від 08 вересня 2020 року, проведеного КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_1 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі виражених розладів особистості та поведінки органічного ураження головного мозку складного ґенезу. За своїм психічним станом в даний час ОСОБА_1 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №51 від 04 лютого 2021 року, проведеного КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради», при обстеженні виявлено: бідність мови, недорікуватість, конкретність мислення, поверхневість, примітивність суджень, механічна пам`ять, нестійкість уваги, здатність до узагальнення в простих прикладах, не здатність до виключення, розуміння простих метафор, приказок, примітивність функцій рахунку і писання, підкоряємість, формальність критики до свого стану. ОСОБА_1 орієнтована у питаннях практичного життя, себе обслуговує, виконує простий фізичний труд, однак у питаннях соціального життя не орієнтована (не може вести, скласти бюджет, не орієнтується у комунальних послугах). Враховуючи, що на теперішній час на перший план виступає інтелектуальний дефект, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (у ступені помірно вираженої дебільності згідно МКХ-1Х), внаслідок органічного ураження головного мозку (пре і постнатальна енцефалопатія, дитячий церебральний параліч) з порушеннями поведінки, епісиндром в анамнезі. Ступінь наявних порушень такий, що істотно впливає (обмежує) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Як визнано сторонами по справі, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину, опікуном якої є її матір ОСОБА_4 .

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_6 суду показав, що приймав особисто участь при проведенні експертизи з ОСОБА_1 . Про суїцидальні напади взяли інформацію з медичної документації, які не мали впливового значення для надання висновку відносно ОСОБА_1 . Окрім того, він повністю підтверджує усі підстави, зазначені у висновку експерта, з яких комісія дійшла до висновку, що ступінь наявних порушень у заявниці такий, що істотно впливає (обмежує) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Частиною 1 статті 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Частиною 1 статті 36 ЦК України встановлено, що суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1,2 ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1,3 Конституції України).

Відповідно до Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. (частина перша, четверта статті 37 ЦК України).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша третя статті 41 ЦК України).

Над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування; фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може самостійно вчиняти лише дрібні побутові правочини. Правочини щодо розпорядження майном та інші правочини, що виходять за межі дрібних побутових, вчиняються особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за згодою піклувальника. Відмова піклувальника дати згоду на вчинення правочинів, що виходять за межі дрібних побутових, може бути оскаржена особою, цивільна дієздатність якої обмежена, до органу опіки та піклування або суду. Одержання заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів особи, цивільна дієздатність якої обмежена, та розпоряджання ними здійснюються піклувальником. Піклувальник може письмово дозволити фізичній особі, цивільна дієздатність якої обмежена, самостійно одержувати заробіток, пенсію, стипендію, інші доходи та розпоряджатися ними. (частини перша четверта статті 37 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Відповідно до частини першої статті 69 ЦК України піклувальник над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, зобов`язаний дбати про її лікування, створення необхідних побутових умов.

Статтею 65 ЦК України передбачено, що до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Згідно із частиною першою статті 42 ЦК України за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч.1 ст. 38 ЦК України, у разі видужання фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена, або такого поліпшення її психічного стану, який відновив у повному обсязі її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, суд поновлює її цивільну дієздатність.

За змістом ч.3 ст. 300 ЦПК України скасування рішення суду про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена, здійснюється за рішенням суду за заявою самої фізичної особи, її піклувальника, членів сім`ї або органу опіки та піклування.

Відповідно до частини четвертої, шостої статті 300 ЦК України скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Виходячи з приписів ч.4 ст.300 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду про визнання особи недієздатною є відповідний висновок судово-психіатричної експертизи, за яким особа видужала або її психічний стан значно поліпшився.

Як роз`яснено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» від 28 березня 1972 року, громадянина може бути поновлено в дієздатності лише при наявності висновку судово-психіатричної експертизи про значне поліпшення його стану здоров`я або видужання.

За правилами ч.1 ст.298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи при розгляді зазначеної категорії цивільних справ є з`ясування наявності чи відсутності підстав для визнання фізичної особи недієздатною, а саме: встановлення наявності або відсутності психічного розладу у особи; з`ясування, чи є психічний розлад здоров`я конкретної особи стійким і хронічним або тимчасовим, а також визначення ступеня впливу цього розгляду на здатність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судом у цій справі було постановлено дві ухвали про призначення судово-психіатричної експертизи, для встановлення психічного стану ОСОБА_1 на теперішній час.

За висновком судово-психіатричного експерта №129 від 08 вересня 2020 року, проведеного КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_1 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі виражених розладів особистості та поведінки органічного ураження головного мозку складного ґенезу. За своїм психічним станом в даний час ОСОБА_1 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Однак, за висновком судово-психіатричного експерта №51 від 04 лютого 2021 року, проведеного КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради», ОСОБА_1 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (у ступені помірно вираженої дебільності згідно МКХ-1Х), внаслідок органічного ураження головного мозку (пре і постнатальна енцефалопатія, дитячий церебральний параліч) з порушеннями поведінки, епісиндром в анамнезі. Ступінь наявних порушень такий, що істотно впливає (обмежує) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Суд не бере до уваги висновок судово-психіатричного експерта №129 від 08 вересня 2020 року з наступних підстав.

У п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» зазначено, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Відповідно до п. 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5, повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч. 1 ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство.

Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Частиною 5 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість зокрема: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.103 ЦПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Відповідно до Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженої Наказом МОЗ України 08.05.2018 року за №865, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.06.2018 року №719/32171, судово-психіатричну експертизу проводять державні спеціалізовані судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України.

Судово-психіатричну експертизу проводять особи, які відповідають вимогам, передбаченим ст. 10 Закону України «Про судову експертизу». Призначення судово-психіатричної експертизи, обов`язки, права та відповідальність судових експертів визначаються Кримінальним процесуальним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Кримінальним кодексом України, Законом України «Про судову експертизу».

Відповідно до статті 107 ЦПК України, матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

Отже, Порядком проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я за № 719/32171 від 14 червня 2018 року, не передбачено залучення інших зацікавлених осіб для проведення судово-психіатричної експертизи.

Однак, як встановлено у судовому засіданні судово-психіатрична експертиза ОСОБА_1 проводилась у присутності ОСОБА_4 , а також з опитуванням останньої без заявлення клопотання експерта про це та надання дозволу суду на це. Окрім того, при опитуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 брала участь тільки один експерт. Отже, є порушення норм, які регламентують порядок проведення експертизи.

При цьому суд не погоджується з запереченнями заявника та її представника щодо висновку судово-психіатричного експерта №51 від 04 лютого 2021 року, оскільки суд не вбачає порушень норм, які регламентують порядок проведення експертизи та у суду не має сумнівів у правильності висновку експерта, які пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи.

Суд не бере до уваги посилання представника заявника щодо того, що заявниця може вести, скласти бюджет, орієнтується у комунальних послугах, оскільки представник заявника не є фахівцем у психіатрії, а експерт ОСОБА_6 надав вичерпні відповіді на підставі яких експерти вважали, що ОСОБА_1 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (у ступені помірно вираженої дебільності згідно МКХ-1Х), внаслідок органічного ураження головного мозку (пре і постнатальна енцефалопатія, дитячий церебральний параліч) з порушеннями поведінки, епісиндром в анамнезі. Ступінь наявних порушень такий, що істотно впливає (обмежує) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними. Незгода із висновком судово-психіатричного експерта №51 від 04 лютого 2021 року, яку висловив заявник та її представник не є підставою для скасування рішення суду, оскільки її дійсність у встановленому законом порядку не оскаржувалась.

Аналізуючи висновок судово-психіатричного експерта №51 від 04 лютого 2021 року, суд приходить до переконання, що заявник має ступінь наявних порушень такий, що істотно впливає (обмежує) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки, як вказують експерти, ОСОБА_1 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (у ступені помірно вираженої дебільності згідно МКХ-1Х), внаслідок органічного ураження головного мозку (пре і постнатальна енцефалопатія, дитячий церебральний параліч) з порушеннями поведінки, епісиндром в анамнезі, тому з урахуванням усіх обставин справи, суд вважає за необхідне скасувати рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області по справі № 2-о-72/2011 від 26 грудня 2011 року, яким ОСОБА_1 визнано недієздатною та призначено опікуном ОСОБА_4 .

Однак, аналізуючи висновок судово-психіатричного експерта №51 від 04 лютого 2021 року, який виконано незалежними сторонніми особами, що володіють спеціальними знаннями, суд приходить до переконання, що не відбулось видужання чи істотного поліпшення стану здоров`я, оскільки, як вказують експерти, ОСОБА_1 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (у ступені помірно вираженої дебільності згідно МКХ-1Х), внаслідок органічного ураження головного мозку (пре і постнатальна енцефалопатія, дитячий церебральний параліч) з порушеннями поведінки, епісиндром в анамнезі. Ступінь наявних порушень такий, що істотно впливає (обмежує) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Отже, суд вважає за необхідне відмовити в скасуванні рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області по справі № 2-о-24/2011 від 11 жовтня 2011 року, яким ОСОБА_1 , визнана обмежено дієздатною.

Положення цивільного законодавства (стаття 42 ЦК України) презюмують, що стан психічного здоров`я фізичної особи може динамічно змінюватися, зокрема й поліпшуватися аж до повного видужання, а тому допускає поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Дієздатність - це здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання, залежить від фізичного стану, віку особи, а також інших особистих якостей людини, що з`являються у неї в міру розумового, фізичного, соціального розвитку.

Обов`язковою підставою для поновлення фізичної особи у дієздатності є не тільки видужання чи значне поліпшення її психічного стану, а саме те, що позитивні зміни дозволяють їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, при цьому обов`язково повинно бути встановлено, що наявні обидва елементи вольової поведінки особи: психічна здатність оцінювати свої дії та психосоматична здатність керувати ними. При відсутності одного з цих елементів питання про поновлення фізичної особи у дієздатності позитивно вирішити неможливо.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява про поновлення цивільної дієздатності ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки вказана особа виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (у ступені помірно вираженої дебільності згідно МКХ-1Х), внаслідок органічного ураження головного мозку (пре і постнатальна енцефалопатія, дитячий церебральний параліч) з порушеннями поведінки, епісиндром в анамнезі. Ступінь наявних порушень такий, що істотно впливає (обмежує) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними. Надані заявником докази свідчать про поліпшення психологічного стану ОСОБА_1 , однак вона не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними, отже значне поліпшення здоров`я або видужання ОСОБА_1 не відбулось, тому підстав для поновлення її цивільної дієздатності суд не вбачає.

З урахуванням того, що як заявник ОСОБА_1 так і її опікун ОСОБА_4 наполягають на звільненні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від обов`язків опікуна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначену за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2011 року, тому суд з метою захисту їх інтересів вважає за необхідне задовольнити заяву в цій частині та звільнити ОСОБА_4 від обов`язків опікуна. Однак, у відповідності з вимогами ст. 65 ЦК України, суд вважає за необхідне передати ОСОБА_1 до встановлення піклування та визначення піклувальника на піклування Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради.

При цьому, суд виходить як з метою захисту інтересів заявниці ОСОБА_1 так із метою захисту інтересів її дитини, опікуном якої є матір заявниці - ОСОБА_4 .

З урахуванням того, що особисті документи заявника (паспорт, РНКОПП, свідоцтво про народження) ОСОБА_4 повернуті ОСОБА_1 , тому підстав для задоволенні заяви в цій частині не має.

Судові витрати, понесенні при розгляді справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.258-265,268, 273, 293, 294, 300 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради, ОСОБА_4 про скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатної, скасування рішення суду про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, звільнення від повноважень опікуна - задовольнити частково.

Скасувати рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2011 року, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано недієздатною та призначено опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволення заяви ОСОБА_1 про повернення документів, відмовити.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , про скасування рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2011 року, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано обмежено дієздатною, відмовити.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, відмовити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від обов`язків опікуна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначену за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2011 року.

Передати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до встановлення піклування та визначення піклувальника на піклування Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 02 липня 2021 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін

Присяжні: О.А. Нємцева

О.М. Мокроусов