Справа № 755/6632/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

05.05.2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. 22.06.2015 року між позивачем - ОСОБА_2 та відповідачем - ОСОБА_3 укладено домовленість відповідно до якої, він надав останньому у якості позики грошові кошти у сумі 100 000 доларів США для купівлі квартири, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути суму отриманої позики до 21 червня 2017 року. 03.04.2020 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення йому грошових коштів, отриманих у позику, яку відповідач отримав 22.06.2015 року, проте кошти відповідач не повернув. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув йому кошти отримані в позику, чим порушив його права.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в частині стягнення з відповідача суми основаного зобов`язання за договором позики та 3% річних за весь період прострочення грошового зобов`язання, просив їх задовольнити та не підтримав вимогу про стягнення процентів за договором позики.

Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи, в порядку визначеному законом, також був повідомлений його представник, проте в засідання не прибув, відзив від нього до суду не надходив, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.05.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2021 року закрито підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду по суті.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як визначено у ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З пояснень та матеріалів справи вбачається, що 22.06.2015 року ОСОБА_2 передав у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США, які ОСОБА_3 зобов`язався повернути ОСОБА_2 до 21.06.2017 року, що підтверджується власноруч написаною розпискою ОСОБА_3 .

З позовної заяви вбачається, що зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем не виконується, відповідачем жодних доказів на спростування цієї обставини суду не надано. Вказана обставина також підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки відповідача.

03.04.2020 року позивач направив відповідачу поштою письмову вимогу про повернення боргу до 10.04.2020 року.

Однак вказана вимога була проігнорована відповідачем.

Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка ОСОБА_3 , яка посвідчує передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на його зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики.

За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону, вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 коштів, наданих у позику, суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх.

Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з приписами постанови ВП ВС від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то ВП/ВС зазначає, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Однак зважаючи на те, що в даному випадку предметом позики є грошові кошти в іноземній валюті - доларах США, стягненню підлягає сума в іноземній валюті, а відтак відповідач повинен повернути позивачу суму у розмірі 100 000 доларів США.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу підлягає задоволенню частково, а саме щодо стягнення боргу за договором позики в розмірі 100 000 доларів США та 3 відсотків річних, що на день ухвалення рішення складало 12 000,00 доларів США.

Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем за подачу позову судовий збір в розмірі 10 510,00 грн.

Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону вимоги ОСОБА_2 суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами, ст. 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 11, 12, 13, 76-83, 141, 223, 229, 259, 263-265, 268, 289, 351-352 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики 100 000 доларів США та 3% річних у розмірі 12000 доларів США, а всього 112000 доларів США.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 10510 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01 липня 2021 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Н. О. Яровенко