Провадження № 2/679/28/2021
Справа № 679/237/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Гавриленко О.М.,

секретарі судового засідання Василюк Л.С., Мельниченко Т.М., Плазій Н.В.,

номер справи 679/237/20,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Шепетівської районної державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Шепетівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Шепетівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 08 червня 2014 року він уклав шлюб з відповідачем, який рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року розірвано. У шлюбі в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однією з основних причин розірвання шлюбу стало те, що відповідач знаючи, що вагітна нікого не повідомила про це, не стала на відповідний облік у лікарів, а 06 серпня 2019 року у своїй квартирі в м. Нетішин Хмельницької області самостійно народила дівчинку та задушила її заховавши за диван. При цьому їх двоє дітей знаходились разом з нею у квартирі, що, на переконання позивача, піддавало ризику життя та психіці дітей.

06 лютого 2020 року Нетішинський міський суд Хмельницької області щодо відповідача постановив вирок, яким визнав її винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 117 КК України та засудив її до двох років позбавлення волі і застосував до основного покарання іспитовий строк у три роки.

06 лютого 2020 року Шепетівська районна державна адміністрація прийняла розпорядження №30/2020-р, визначивши місце проживання дітей з ним, а також зобов`язано його не чинити перешкоди щодо побачень дітей з відповідачем.

Відповідач в порушення означеного розпорядження забирала з садочка дітей без його відома та не повертала їх для нього.

На підставі наведеного, посилаючись на приписи ст. ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, позивач просить визначити місце проживання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подала.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково вказав, що вважає, що між ним та відповідачем на даний час існує спір щодо місця проживання дітей. Поряд з цим позивач не заперечував того, що на даний час його права відповідачем не порушені, однак, на його думку, лише з тих причин, що остання перебуває у місцях позбавлення волі. ОСОБА_1 вказав, що в нього є побоювання, що ОСОБА_2 відбувши покарання без його на те відома та згоди знову забере дітей, а тому при наявності рішення суду, у разі такого вчинку ОСОБА_2 , остання буде нести відповідальність і він таким чином захистить свої права та права дітей. Також позивач вказав, що діти знаходяться на його повному утриманні і вихованні, на даний час відвідують Шепетівський ДНЗ (ясла-садок) №5 «Казка» Хмельницької області. Він працює у виробничому підрозділі «Ремонтне вагонне депо Шепетівка» по змінно, а тому бувають випадки, коли з садочка дітей забирає його мати.

Відповідач у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, вказала, що, на її переконання, на даний час відсутній спір щодо місця проживання дітей, оскільки вона відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а тому просила позов позивача залишити без розгляду. Поряд з цим відповідач зазначила, що в майбутньому бажає виховувати своїх дітей. Зауважила ОСОБА_2 на тому, що до того, як її взяли під варту діти проживали разом з нею.

Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки відсутній предмет спору, так як відповідач ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі і на даний час фактично не може претендувати на дітей. В даному випадку, представник відповідача вважає, що права позивача відповідачем не порушуються, а тому провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування Шепетівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився. 22 березня 2021 року від першого заступника голови Шепетівської районної державної адміністрації Маршука Б. надійшла до суду заява в якій останній просив судові засідання по справі проводити у відсутності органу опіки та піклування Шепетівської районної державної адміністрації.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами сімейного законодавства.

Судом встановлено, що 08 червня 2014 року у Нетішинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №94, який рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року розірвано (арк. спр. 89, 106, т.1).

У шлюбі у сторін народилися діти: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними повторно виданих виконавчим комітетом Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 06 вересня 2019 року ( арк. спр. 90, 91, т.1).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають позивач ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_6 , його батько ОСОБА_7 та малолітні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умови проживання для дітей створені( арк. спр. 101, т.1).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14 січня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_2 , також умови проживання для дітей створені ( арк. спр. 102, т.1).

Згідно довідок Шепетівського ДНЗ (ясла-садок) №5 «Казка» Хмельницької області №01-60/64 від 04 вересня 2019 року та №01-60/105 від 23 грудня 2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідують Шепетівський ДНЗ (ясла-садок) №5 «Казка» Хмельницької області з 02 вересня 2019 року ( арк. спр. 94, 93, т.1).

З даних довідки Шепетівського ДНЗ (ясла-садок) №5 «Казка» Хмельницької області №01-60/106 від 23 грудня 2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідують Шепетівський ДНЗ (ясла-садок) №5 «Казка» Хмельницької області з 02 вересня 2019 року. Впродовж цього часу батько ОСОБА_1 вчасно, відповідно до режиму роботи закладу, приводив та забирав дітей, відвідував батьківські збори, святкові ранки, брав активну участь у житті дітей. Діти були завжди доглянуті ( арк. спр. 95, т.1).

Згідно даних психолого-педагогічних характеристик на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останні процес адаптації у ДНЗ (ясла-садок) №5 «Казка» пройшли успішно. Фізичний та розумовий розвиток дітей відповідає нормі ( арк. спр. 96, 97, т.1).

З довідки про доходи від 23 грудня 2019 року убачається, що ОСОБА_1 працює у виробничому підрозділі «Ремонтне вагонне депо Шепетівка» з вересня 2019 року, його заробітна плата за період з вересня по листопад 2019 року становить 28980,37 грн. ( арк. спр. 98, т.1).

З відповіді начальника Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області №17646/124/04-2019 від 28 грудня 2019 року адресованої ОСОБА_1 убачається, що останній 20 грудня 2019 року звертався до поліції з приводу того, що ОСОБА_2 без його відома забрала дітей з садочка ( арк. спр. 96, 97, т.1).

Згідно даних листа директора Нетішинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послу) ОСОБА_12 «Про проведення оцінки потреб дітей сім`ї ОСОБА_1 » №01/32-40 від 17 січня 2020 року адресованого начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Карназей А. встановлено, що ОСОБА_2 не працює, на обліку в Нетішинській міській філії Хмельницького ОЦЗ не перебуває, на час обстеження щодо останньої триває слідство, їй обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за підозрою у вчинення кримінального правопорушення. Діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , де відвідують ДНЗ (ясла-садок) №5 «Казка». Під час обстеження ОСОБА_5 знаходився у гостях у матері. Хлопчик має охайний вигляд, комунікабельний, радісний, активний. Сім`я проживає в секції гуртожитку, яка складається з двох кімнат, житлово-побутові умови для проживання дітей належні ( арк. спр. 100, т.1).

Вироком Хмельницького апеляційного суду від 17 вересня 2020 року вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 лютого 2020 року в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_2 зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України скасовано та в цій частині ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_2 за ст. 117 КК України покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі ( арк. спр. 179-182, т.1).

Розпорядженням Шепетівської районної державної адміністрації №30/2020-р від 06 лютого 2020 року визначено місце проживання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 ( арк. спр. 104, т.1).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 26 травня 2021 року останній вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 . Такого висновку орган опіки та піклування дійшов, оскільки обстеживши умови проживання позивача встановлено, що останній створив для дітей необхідні умови для проживання та розвитку. Забезпечив належний догляд. У будинку де проживають діти проведено ремонт, будинок обставлений необхідними меблями та технікою, діти мають власну кімнату, мають канцелярське приладдя, іграшки, книги, окремі спальні місця, забезпечені сезонним одягом, наявні продукти харчування. Діти відвідують навчальний заклад (ясла-садок) №5 «Казка» в м. Шепетівка. ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, матеріально забезпечений. З останнім у дітей склались дружні відносини, батько любить своїх дітей.

У висновку зазначено, що оскільки відповідач на даний час перебуває в місцях позбавлення волі, тому на сьогоднішній день не може проживати зі своїми дітьми та матеріально їх забезпечувати ( арк. спр. 86, т.2).

Як пояснив у судовому засіданні позивач, діти знаходяться на його повному утриманні і вихованні. На даний час відвідують Шепетівський ДНЗ (ясла-садок) №5 «Казка» Хмельницької області. Він має має постійну роботу в виробничому підрозділі «Ремонтне вагонне депо Шепетівка». Як зазначено позивачем у позовні заяві однією з основних причин розірвання шлюбу з відповідачем стало те, що остання позбавила життя їх новонародженої дочки. При цьому такий злочин відповідачем вчинявся тоді, коли їх двоє дітей знаходились разом з нею у квартирі, що, на переконання позивача, піддавало ризику життя та психіці дітей.

Враховуючи особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в їх право на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В даному випадку при визначенні місця проживання дітей суд виходить з інтересів самих дітей, враховуючи при цьому їх сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, а також суд дотримується балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

На переконання суду, визначати місце проживання дітей у даний час необхідно, виходячи в першу чергу з їх інтересів, тобто з прив`язаності на даний час їх до батька, при цьому враховуючи їх вік та потреби у повсякденному житті. Також суд враховує те, що матір дітей на даний час перебуває у місцях позбавлення волі, де вона відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбачене ст. 117 КК України (умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини) - злочин проти життя дитини, що, на переконання суду, в даному випадку є тією обставиною, яка має істотне значення.

Також, судом при вирішенні позовних вимог враховується можливість батька забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дітей, оскільки він має постійне місце проживання, постійне місце роботи, стабільний заробіток. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дітей разом з позивачем може зашкодити їх інтересам, в ході розгляду справи не здобуто.

З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини те, що діти тривалий час проживають з батьком, мати не має можливості на даний час спілкуватися з дітьми, характер вчиненого останньою кримінального правопорушення, виходячи з інтересів дітей щодо їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, з метою захисту прав та інтересів батька дітей, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає необхідним визначити місце проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -орган опіки та піклування Шепетівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 02 липня 2014 року Нетішинським МС УДМС України в Хмельницькій області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Шепетівської районної державної адміністрації, місцезнаходження: 30400, Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Героїв Небесної Сотні,47, .

Повне судове рішення складено 01 липня 2021 року.

Суддя О.М. Гавриленко