Справа № 158/2092/19
Провадження № 2/0158/4/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Корецької В.В.

за участю секретаря - Процик Л.В.

представника позивача - Добродій А.Р.

представника відповідача - Куденьчука О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Національної поліції України у Волинській області до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И В :

ГУНП України у Волинській області звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги мотивує тим, що 21.02.2018 року о 12 год. 31 хв., на перехресті вул. Чкалова та Київська, що у м. Ківерці Волинської області відбулося ДТП за участю автомобіля марки «Мерседес Віто», д.н.з. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 та спецавтомобіля ГУНП у Волинській області марки «Рено Мастер», д.н.з. « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Зазначає, що постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.02.2019 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Також вказує, що згідно висновку експерта №33 від 08.05.2018 року, матеріальний збиток завданий власнику автомобіля марки «Рено Мастер», р.н.з. « НОМЕР_2 », внаслідок ДТП складає 403928,88 грн.

Разом з тим, на підставі документів, поданих ГУНП у Волинській області, ПрАТ «СК «ПЗУ України», визнала ДТП, що мала місце 21.02.2018 року страховим випадком та 25.06.2019 року здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 100000 грн., а тому просять стягнути з ОСОБА_2 на їх користь 303928,88 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а також судовий збір у розмірі 4558,93 грн.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче провадження.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.08.2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до судового розгляду по суті.

23.09.2019 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Куденьчука О.А. до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначає, що згідно висновку експерта наданого позивачем, вартість відновлюваного ремонту значно перевищує ринкову вартість автомобіля до ДТП, а тому у даному випадку, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Разом з тим, винну у даній ДТП відповідач не визнає та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.10.2019 року у даній справі призначено автотоварознавчу експертизу визначення вартості залишків транспортного засобу, на час проведення якої провадження у даній справі зупинено.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.02.2020 року провадження у даній справі поновлено та призначено судове засідання.

В подальшому, внаслідок відкладень учасниками справи призначених судових засідань, ухвалами Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.11.2020 року, 23.12.2020 року продовжено строки розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Судом встановлено, що 21.02.2018 року о 12 год. 31 хв., на перехресті вул. Чкалова та Київська, що у м. Ківерці Волинської області відбулося ДТП за участю автомобіля марки «Мерседес Віто», д.н.з. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 та спецавтомобіля ГУНП у Волинській області марки «Рено Мастер», д.н.з. « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до витягу з ЄРДР, Ківерцівським відділом Маневицької місцевої прокуратури 22.02.2018 року внесено відомості до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження за №0000026 за ч. 1 ст. 286 КК України /а.с.7/.

Як вбачається з висновку експерта №33 від 08.05.2018 року та ілюстованої таблиці доданої до нього, складеного в межах кримінального провадження №0000026, ринкова вартість автомобіля марки «Рено Мастер», р.н.з. « НОМЕР_2 » без додаткового обладнання становить 403928,88 грн.; вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 539778,41 грн.; матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки «Рено Мастер», р.н.з. « НОМЕР_2 », внаслідок ДТП складає 403928,88 грн. /а.с.15-30/.

Постановою СВ УСБУ у Волинській області від 26.12.2018 року, кримінальне провадження №0000026 від 22.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину та постановлено направити матеріали кримінального провадження до Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області для прийняття рішення у адміністративному порядку /а.с.8-9/.

Разом з тим, постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.02.2019 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП /а.с.32/.

Також у судовому засіданні встановлено, що на підставі документів, поданих ГУНП у Волинській області, ПрАТ «СК «ПЗУ України», визнала ДТП, що мала місце 21.02.2018 року страховим випадком та 25.06.2019 року здійснила виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 100000 грн., що підтверджується страховим актом №UA075/L01/03 від 21.06.2019 року та випискою по рахунках від 25.06.2019 року /а.с.33-34/.

Як вбачається з висновку судової автотоварознавчої експертизи №8771 від 21.01.2020 року вартість залишків пошкодженого транспортного засобу марки «Рено Мастер», р.н.з. « НОМЕР_2 », в результаті ДТП, що мала місце 21.02.2018 року о 12 год. 31 хв., на перехресті вулиць Чкалова та Київська, що в м. Ківерці, станом на 21.02.2018 року складає 138880,42 грн. /а.с.95-108/.

Так, згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Це означає, що у справах, які стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови Пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Тобто, системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З постанови Ківерцівського районного суду Волинської області не вбачається визнання винуватості відповідача ОСОБА_2 у вчиненні вищевказаної ДТП, що мала місце 21.02.2018 року о 12 год. 31 хв., на перехресті вулиць Чкалова та Київська, що в м. Ківерці, Волинської області, провадження у даній справі закрито на підставі ст. 38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності /а.с.32/.

Поряд з цим, слід зазначити, що статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не бере до уваги твердження представника позивача ГУНП у Волинській області - Добродій А.Р. про те, що вину у даній ДТП встановлено у висновку експерта судової інженерно-транспортної експертизи №8804 від 30.11.2018 року, оскільки зазначена експертиза була проведена в рамках кримінального провадження №0000026 від 22.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України яке в подальшому, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України було закрито.

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього кодексу.

Варто також зазначити, що відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 року у справі №487/3094/17-ц (провадження № 61-11849св19), у разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди (зокрема вироку суду в кримінальному провадженні, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили), зазначена обставина підлягає доведенню на загальних підставах в ході розгляду цивільної справи.

Як вбачається із відеозапису з магазину «7-23», який знаходиться на перехресті вулиць Чкалова та Незалежності, що у м. Ківерці, Волинської області, наданого представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Куденьчуком О.А., на якій відображено момент вчинення ДТП (12 год. 31 хв. 21.02.2018 року), спецавтомобіль марки «Рено Мастер», р.н.з. « НОМЕР_2 » перетинав перехрестя, без увімкнених проблискових маячків /а.с.70/.

Разом з тим, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які на момент вчинення ДТП перебували біля магазину «7-23», який знаходиться на перехресті вулиць Чкалова та Незалежності, що у м. Ківерці, Волинської області та бачили обставини її вчинення, кожен зокрема, показали суду, що спецавтомобіль марки «Рено Мастер», р.н.з. « НОМЕР_2 » перетинав перехрестя на червоне світло світлофора, без увімкнених проблискових маячків та звукової сирени, в період коли транспортний засіб марки «Мерседес Віто» по свої проїзній частині рухався на зелене світло світлофора.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Підстав для визнання вищевказаного відеозапису та показів свідків недопустимими доказами суд не вбачає.

Жодних інших доказів, представником позивача до суду подано не було.

З врахуванням вищевикладеного, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ГУНП у Волинській області, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на наявність у діях ОСОБА_2 вини у даній дорожньо-транспортній пригоді, що слугувало б підставою для відшкодування матеріальної шкоди.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви Головного управління Національної поліції України у Волинській області до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Головне управління Національної поліції України у Волинській області, адреса: м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, Волинської області.

Представник позивача - Добродій Алла Ростиславівна, робоча адреса: м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, Волинської області.

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача - адвокат Куденьчук Олексій Андрійович, адреса: м. Луцьк, вул. Ковельська, 1, Волинської області.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 24.02.2021 року