Справа № 214/2804/20
2/214/1142/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 червня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Шевченко Ю.С.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідачки ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , уточнивши який, просить суд: визнати квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею, 41,1 кв.м., набуту на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І.М., зареєстрованого в реєстрі за №6049, спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , право власності по Ѕ частини за кожним із співвласників; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину сплачених грошових коштів в розмірі 194 014,83 грн. по кредитному зобов`язанню за кредитним договором №228.840.07.13, укладеному 10 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним Товариством «Агробанк» та ОСОБА_1 , яка складається з Ѕ грошових коштів про кредитному договору від 10 жовтня 2007 року та Ѕ грошових коштів за договором з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (222400,07+83 641,98 + 45 785,75 + 36 025,03 + 176,82) /2 = 194 014,83 грн.); стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати.

В обґрунтування пред`явлених вимог представник зазначає наступне. 16.08.2002 року між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який був розірваний рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2020 року. В шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні стосунки між ними припинилися в серпні 2016 року. З серпня 2016 року вони сумісно не проживають, не ведуть сумісного господарства. Вказане й було підставою для подачі ним позову про розірвання шлюбу. Позовна заява ним подана до суду 20 березня 2019 року. В шлюбі, 10 жовтня 2007 року, вони за кредитні кошти придбали квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею, 41,1 кв.м. Договір купівлі продажу був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І.М., зареєстрований в реєстрі за №6049. Для придбання та ремонту квартири, в інтересах сім`ї, він, ОСОБА_1 , в ЗАТ «Агробанк» за кредитним договором 228.840.07.13 від 10 жовтня 2007 року отримав кредит в розмірі 26.000 доларів США строком з 10 жовтня 2007 року по 09 жовтня 2022 року, зі сплатою 14,5 відсотків річних. З метою забезпечення вказаного кредитного договору 10 жовтня 2007 року між ним, ОСОБА_1 , та ЗАТ «Агробанк» був укладений іпотечний договір №228.840.07.13.1.За вказаним іпотечним договором предметом іпотеки була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, також з метою забезпечення кредиту, 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «Агробанк» був укладений договір поруки. Згідно до вказаного договору поруки, ОСОБА_3 була поручителем за виконанням вищевказаного кредитного договору від 10 жовтня 2007 року. Потім ЗАТ «Агробанк» відступив свої зобов`язання ПАТ «Банку Восток», однак договору відступлення права вимоги в нього немає. 19 липня 2011 року за договором відступлення права вимоги № 20110719/1-г ПАТ «Банк Восток» відступив його боргові зобов`язання за кредитним договором ПАТ «Платинум Банк». Після припинення шлюбних стосунків, ведення сумісного господарства, ним за період часу з серпня 2016 року по серпень 2018 року включно, за кредитним договором було сплачено 222400,07 грн. 29 серпня 2018 року ним була сплачена остання сума заборгованості в розмірі 107 035,55. Вказана сума грошових коштів ним була отримана за кредитним договором 014/380805/82/450499, укладеним 29 серпня 2018 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 119667,01 грн. Він фактично перекредитувався в іншому банку, так як попередній договір був доларовий, а по друге, другий договір перекредитування був вигідніший. За період часу з 29.08.2018 року по січень 2021 року ним сплачено фактично за кредитом 83 641,98 грн по тілу кредиту та 45 785,75 грн. - по процентам. Залишок по кредитному договору, який слід доплатити, складає 36 025,03 грн. заборгованість по тілу кредиту та 176,82 грн заборгованість за процентами. Всього за даним договором, який був укладений в інтересах сім`ї, ним сплачено та залишилось сплатити 165 629,58 грн.

У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За нормами ч.1 та 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У відповідності до ст. 69 СК України: 1. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України: майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Пленум Верховний суд України, якій в своїй Постанові №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказує: п.22 Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; п.23 Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Верховний суд України в листі від 02.02.2016 вих. № ЕП-231/16 «Узагальнення судової практики вирішення майнових спорів між подружжям (колишнім подружжям), а також жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, у тому числі стосовно майна, набутого одним чи кожним із них унаслідок приватизації, та майна, що передане ним або одним із них для здійснення підприємницької діяльності», зазначає, що у правових позиціях Верховного Суду України (далі - ВСУ) по справам № 6-2333цс15, № 6 612цс15, зазначено наступне, що норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Верховний Суд України в своєму рішенні Постанові від 14 вересня 2016 р. у справі № 6-539цс16 вказує крім права спільної сумісної власності на придбаний за рахунок позичених грошових коштів жилий будинок, внаслідок укладення договорів позики виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники…» Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З урахуванням вищевказаних правових норм він вважає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана за кредитні кошти, є об`єктом спільної сумісної власністю подружжя з рівними частками по Ѕ частині кожному із подружжя. З урахуванням довідки про операції за кредитом вих. №106 від 06.01.2021 року, яку ним отримано 15.01.2021 року, вважає, що потрібно уточнити позовну заяву. Також вважає, що у зв`язку з тим, що квартира була набута в кредит, який був взятий в інтересах сім`ї, то при поділі майна подружжя 388 029,65 грн. (222400,07 грн. про кредитному договору від 10 жовтня 2007 року та договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», за яким сплачено грошові кошти та ще потребують сплати кошти у розмірі 165 629,58 грн. (83 641,98 + 45 785,75 + 36 025,03 + 176,82) за кредитним договором від 29.08.2018 року), тому вважає, що йому повинно бути відшкодовано Ѕ частини сплачених ним грошових коштів за кредитами, яка складає 194 014,83 грн. Його судові витрати складаються з оплати судового збору та оплати правничої допомоги, попередньо в розмірі 5000 грн. Ним сплачений судовий збір з урахуванням ціни позову, а саме, він оцінює вартість квартири в розмірі 150 000 грн., а Ѕ частка складає 75000,00 та 194 014,83 грн. грошові кошти які просить стягнути з відповідача по сплаченому кредиту, а всього ціна позову 269 014,83 грн.

В судове засідання 11 червня 2021 року позивач та його представник не з`явились. Від представника позивача надійшла заява, згідно якої останній від позову в частині стягнення грошових коштів, сплачених позивачем за кредитним договором укладеним з ЗАТ «Агробанк» відмовився, просить розглянути справу за його відсутності. Ухвалою суду від 11 червня 2021 року його відмова прийнята судом. У судовому засіданні 24 лютого 2021 року позивач та його представник позов в іншій частині позовних вимог підтримали повністю.

В судове засідання 11 червня 2021 року відповідачка та її представник не з`явилися. Від представника відповідачки надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу за його відсутності. У судовому засіданні 24 лютого 2021 року представник відповідачки уточнений позов не визнав, підтримавши відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву на позовну заяву, поданого відповідачкою, зазначено наступне. Вона у повному обсязі заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх передчасними, безпідставними та такими, що у повному обсязі задоволенню не підлягають. Перш за все, вона хоче зауважити, що спір щодо права спільної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку вони придбали у 2007 році під час шлюбу, між ними відсутній. Позивач жодного разу не звертався до неї з питання визначення часток у праві спільної власності на цю квартиру, зокрема у нотаріальній конторі. Вона ніколи не заперечувала проти того, що позивач є співвласником цієї квартири, крім того, у правовстановлюючому документі на квартиру, в якості її власника зазначено саме дані позивача. Статтею 71 СК України визначено, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Однак, в їхньому конкретному випадку, позивач жодного разу не обговорював з нею питання щодо добровільного (позасудового) поділу їхнього з ним спільного сумісного майна у вигляді зазначеної вище квартири. Щодо погашення заборгованості за кредитним договором та вимог позивача про стягнення з неї грошових коштів. Їх з позивачем заборгованість по кредитному договору №228.840.07.13 від 10.10.2007 року була повністю погашена у серпні 2018 року. Даний факт підтверджується змістом довідки, вих.№10/6203-Л від 31.08.2018 року, виданої ліквідатором ПАТ «Платинум Банк». Слід зазначити, що у цей момент часу вони проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство. Зауважує, що сімейні стосунки між ними погіршились у 2019 році, у зв`язку із чим, 24.01.2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було прийнято рішення про розірвання шлюбу. До розірвання шлюбу вони продовжували спільно проживати з позивачем у їхній спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а фактичне спільне проживання та ведення спільного господарства та бюджету вони припинили приблизно 23 січня 2020 року. Саме у зв`язку із цим, 31.01.2020 року вона звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання їхніх із ним спільних дітей. Факт спільного проживання із позивачем та ведення спільного господарства буде підтверджено у судовому засіданні показаннями свідків. Додатково зазначає, що режиму окремого проживання, у розумінні ст.ст.119,120 СК України, вони не встановлювали, шлюбного контракту між собою, не укладали. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на вищевикладені обставини, вона вважає, що позовні вимоги у цій цивільній справі задоволенню не підлягають у повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Необхідно також зазначити, що згідно змісту ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про відкриття провадження у цій цивільній справі від 18.05.2020 року, для подання відзиву на позов їй, як відповідачці, було встановлено 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали суду. З огляду на те, що копії позовної заяви з додатками, а також вказаної ухвали суду вона не отримувала, а із їх змістом змогла ознайомилась в приміщенні суду лише 23.10.2020 року, вона не пропустила встановленого судом процесуального строку для подання цього відзиву на позовну заяву. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дала показання, з яких вбачається наступне. Вона, свідок, знає обидві сторони з 2019 року, стосунки з ними нормальні. Їй відомо, що вони вже рік не живуть разом. Вони жили як сім`я. Позивач не мешкає у квартирі десь із січня 2020 року. Їй відомо, що сторони шлюб розірвали, про це їй казала відповідачка у лютому 2020 року.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні дала показання, з яких вбачається наступне. Вона, свідок, знає позивача зі школи. Також є хрещеною матір`ю їх з відповідачкою сина. Їй відомо, що сторони жили гарно. Сторони проживають окремо десь з початку 2020 року. Вони прийшли святкувати до неї Новий 2020 Рік. Вони стали проживати окремо, розлучилися, вона, свідок, цьому здивувалася. Сторони жили в квартирі, але за які гроші вони її придбали вона не знає. Вона, свідок, не знає, де після 2016 року сторони відпочивали та що вони придбали.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: рішення суду (а.с. 10), договір купівлі-продажу (а.с. 13), витяги (а.с. 14, 15), кредитний договір (а.с. 16-17), додаткова угода (а.с. 18), іпотечний договір (а.с. 19-21), договір поруки (а.с. 22), довідка (а.с. 23), договори відступлення (а.с. 24-25, 26), реєстр іпотечних договорів (а.с. 27), квитанції (а.с. 28-34), таблиця (а.с. 35), договір про надання банківських послуг (а.с. 36-38), довідка про операції за кредитом (а.с. 39), договір (а.с.101-102), диск (а.с.103), довідка (а.с.119-120), таблиці операцій за кредитом (а.с. 142,143).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом рішення суду (а.с.10), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та його розірвання.

Суд вважає належними доказами: договір купівлі продажу (а.с. 13), ), витяги (а.с.14,15), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме придбання сторонами в період перебування в шлюбі спірної квартири.

Суд вважає належними доказами: договір про надання банківських послуг (а.с.36-38), довідки (а.с.39,100,119-120), таблиці операцій за кредитом (а.с. 142,143), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт укладення позивачем ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг та погашення заборгованості за укладеним договором.

Суд вважає належними доказами показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме припинення шлюбних відносин між сторонами на початку 2020 року.

Суд вважає неналежними доказами: кредитний договір (а.с. 16-17), додаткову угоду (а.с. 18), іпотечний договір (а.с. 19-21), договір поруки (а.с. 22), довідку (а.с. 23), договори відступлення (а.с. 24-25, 26), реєстр іпотечних договорів (а.с. 27), квитанції (а.с. 28-34), таблицю (а.с. 35), договір (а.с.101-102), диск (а.с.103), оскільки вони не стосуються предмета спору.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні письмові, які визнані належними, допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані допустимими та належними, є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 16 серпня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення суду від 24 січня 2020 року було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 28 лютого 2020 року, що вбачається з рішення суду (а.с.10).

Сторони припинили шлюбні відносини на початку 2020 року, що вбачається з показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та не спростовано позивачем.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з рішення суду (а.с.10).

В період перебування в шлюбі, а саме 10 жовтня 2007 року сторони по справі придбали квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 41,10 кв.м. Покупцем за договором виступав ОСОБА_1 , право власності на квартиру зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 . Зазначені обставини підтверджуються договором (а.с.13), витягами (а.с.14,15).

29 серпня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитором) та позивачем ОСОБА_1 (позичальником), в інтересах сім`ї та з відома другого з подружжя, було укладено договір про надання банківських послуг на суму 119 667,01 грн., що не спростовано відповідачкою та вбачається з договору (а.с. 36).

Під час перебування у шлюбі сторони частково погасили заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2018 року. Після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 за даним кредитним договором погасив кредитну заборгованість в сумі 61 989 грн. 80 коп., що не спростовано відповідачкою та вбачається з довідок (а.с.39,100,119-120), таблиці (а.с. 142).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЦК України, СК України.

Згідно з ч.3 ст.368, ч.2 ст.372 ЦК України, які кореспондують зі ст.ст.60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.68, ч.1 ст.69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі N 6-539цс16 зроблено висновок, що "до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 41,10 кв.м., придбана сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за час шлюбу, а тому хоча й зареєстрована на праві власності на ім`я ОСОБА_1 , однак у відповідності до вимог ст. 60 СК України, є їх спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки домовленості між сторонами щодо визначення часток та наявності шлюбного договору, яким узгоджене зазначене питання, судом не встановлено, суд приходить до висновку, що частки майна чоловіка та дружини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 41,10 кв.м., є рівними та становлять по 1/2 частині.

Відповідно до вимог ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Судом встановлено, що в інтересах сім`ї та з відома другого з подружжя, 29 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 уклав договір про надання банківських послуг з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль, за яким після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 сплатив на погашення заборгованості за зазначеним договором 61 989 грн. 80 коп.

Твердження позивача про те, що шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені з серпня 2016 року, а тому вважає, що з часу подання ним заяви на розлучення необхідно стягнути з відповідачки на його користь Ѕ частину грошових коштів, які погашав у якості заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2018 року, суд не приймає до уваги, оскільки ці обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Суд приходить до переконання, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, а тому договірні зобов`язання подружжя підлягають поділу у рівних частках. Таким чином, позивач має право на відшкодування Ѕ частки сплачених ним коштів за укладеним договором після розірвання шлюбу, а саме в сумі 30 994 грн. 90 коп.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів, поданими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а також в межах заявлених позивачем вимог.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Також суд враховує, що часткове задоволення позову ОСОБА_1 буде відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 68-71 СК України, ст. ст. 360, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею, 41,1 кв.м., набуту на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І.М., зареєстрованого в реєстрі за №6049, спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , кожним окремо, право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею, 41,1 кв.м.,

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у якості компенсації Ѕ частки сплачених грошових коштів в розмірі 61989 грн. 80 коп. по кредитному зобов`язанню за договором про надання банківських послуг та послуг у сфера страхування № 014/380805/82/450499, укладеним 29 серпня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитором) та позивачем ОСОБА_1 (позичальником), а саме в розмірі 30 994 грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в сумі 1681 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов