КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 379/1198/19 Головуючий у суді І інстанції Зінкін В.І.
У Х В А Л А

2 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» про скасування наказу про звільнення, зобов`язання видати наказ про звільнення, внести запис про звільнення в трудову книжку, видати трудову книжку, стягнення належних при розрахунку коштів, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» (далі - ТОВ «Ківшовата Агро»), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: визнати незаконним та скасувати наказ № 91 від 9 серпня 2019 року про її звільнення за частиною четвертою статті 40 КЗпП України; зобов`язати відповідача видати наказ про її звільнення 15 лютого 2019 року за згодою сторін, внести запис про звільнення за згодою сторін у трудову книжку та видати трудову книжку; стягнути з відповідача належні їй та невиплачені при розрахунку кошти; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення у розмірі 184 796,43 грн; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 7 250,00 грн.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Ківшовата Агро» на користь ОСОБА_1 невиплачені при розрахунку кошти у розмірі 1313,00 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15 000,00 грн, моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

Зобов`язано ТОВ «Ківшовата Агро» видати ОСОБА_1 трудову книжку.

У задоволенні іншої частини уточненого позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою із пропуском строків, встановлених статтею 354 ЦПК України.

Згідно із вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 27 квітня 2021 року було проголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваного судового рішення, його повного текст складений судом 21 травня 2021 року та отриманий позивачем 25 травня 2021 року, у той же час з апеляційною скаргою остання звернулася безпосередньо до суду тільки 23 червня 2021 року.

В апеляційній скарзі питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у відповідності до положень частини другої статті 354 ЦПК України чи з інших підстав не порушується, відповідне клопотання позивачем до скарги не долучалося, а в силу диспозитивності цивільного судочинства суд не може самостійно поновити цей процесуальний строк.

Безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, позивачу необхідно надати суду апеляційної інстанції заяву, в якій, вказавши на підстави поважності причини пропуску установленого законом строку на апеляційне оскарження, порушити питання про поновлення цього строку.

Подана апеляційна скарга також не може бути прийнята до провадження, оскільки не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України.

Згідно із пунктом 3 частини четвертої та частини п`ятої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

За подання апеляційної скарги судовий збір не сплачено та не зазначено передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте, незадоволенні або не в повному обсязі задоволені судом першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання видати наказ про звільнення, зобов`язання внести запис про звільнення в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди за своїм змістом не стосуються вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Крім того, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічний висновок про правильне застосування норм права висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, пільг щодо сплати судового збору за позовні вимоги ОСОБА_1 , які є предметом апеляційного оскарження, Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI також не передбачено.

Відповідно до підпункту 1.2. пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено підпунктом 2.2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону Закон № 3674-VI, за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з розрахунку на місяць у 2019 році згідно вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» складав 1 921,00 грн.

При цьому положеннями частини третьої статті 6 Закону № 3674-VI встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду установлена у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) (частина четверта статті 6 Закону № 3674-VI).

Враховуючи категорію спору, характер та кількість незадоволених позовних вимог немайнового характеру, а саме: про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання видати наказ про звільнення та внести запис про звільнення в трудову книжку, розмір незадоволених позовних вимог майнового характеру про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, а також вимоги апеляційної скарги, розмір судового збору у даному випадку становить 6 364,74 грн (1 921 грн х 0,4 х 3 немайнові вимоги + 193 796,43 грн /розмір незадоволених майнових вимог/ х 1 % х 150 %).

Апеляційна скарга повинна бути оплачена судовим збором на рахунок отримувача: UA0026010; код класифікації доходів бюджету: 22030101; отримувач коштів: ГУК у Солом. р-ні/Соломян. р-н, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812.

Призначення платежу: *;101; код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб або реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір, за скаргою ОСОБА_1 на рішення від 27 квітня 2021 року по справі № 379/1198/19, Київський апеляційний суд.

Документи, що підтверджують сплату судового збору подаються до Київського апеляційного суду в оригіналі або належним чином засвідченні копії.

За правилом частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для подання обгрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та усунення наведених вище недоліків апеляційної скарги.

Керуючись статтями 127, 136, 185, 354, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року залишити без руху та встановити строк десять днів з моменту отримання копії даної ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, в іншому випадку буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а у разі несплати судового збору апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко