Номер провадження 22-ц/804/1304/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Корчистої О.І., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Володовського Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року у цивільній справі № 243/13649/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Слов`янська міська рада, Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради про зобов`язання звільнити земельну ділянку та знести самочинно збудовані споруди (суддя першої інстанції Воронков Денис Володимирович), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Слов`янська міська рада про зобов`язання звільнити земельну ділянку та знести самочинно збудовані споруди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченої 04.09.2013 р. приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., належить земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:0169, що розташована в АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням будівництво і обслуговування житлового будинку. Право власності на зазначену ділянку зареєстровано за нею в Державному реєстрі речових прав.

14 серпня 2015 року позивач уклала шлюб і змінила прізвище із ОСОБА_5 на ОСОБА_6 .

Її земельна ділянка межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , яка не приватизована та є комунальною власністю. Відповідно до кадастрової карти України, її земельна ділянка не межує із будь-якими зареєстрованими в Державному земельному кадастрі земельними ділянками. Згідно із відомостями із Державного реєстру речових прав, в ньому не зареєстроване право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак на зазначеній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна - житловий будинок із господарськими будівлями, які на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13 березня 2018 року приватним нотаріусом Таранушенко В.М., належать по 1/3 частині ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Частина двоповерхової споруди та частина господарських будівель, а саме частина металічного гаражу, та частина будівлі бані відповідачів знаходяться на її земельній ділянці.

01 жовтні 2019 року позивач звернулася до Слов`янської міської ради із заявою про обстеження своєї земельної ділянки на предмет знаходження майна, яке належить власникам сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Комісією Слов`янської міської ради 08 жовтня 2019 року було здійснено обстеження її земельної ділянки та підтверджено розміщення металевого гаражу на її земельній ділянці.

Позивачу було рекомендовано звернутись до землевпорядної організації для встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 були встановлені межі земельної ділянки в натурі та складений технічний звіт щодо виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який підтвердив існуючі межі її земельної ділянки та знаходження на ній зі сторони АДРЕСА_2 частини двоповерхової будівлі, частини господарської будівлі та гаражу зі сторони садиби АДРЕСА_2 .

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок належний відповідачам, зазначено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , крім іншого, знаходяться самочинно вистроєні будівлі, в тому числі літня кухня «У-2» та будівля бані «Ф». Даний факт було зафіксовано працівниками КП «БТІ» м. Слов`янська ще 05 листопада 2013 року.

Дані споруди до спадщини не увійшли та на них у відповідачів немає правовстановлюючих документів.

Дані споруди частково знаходяться на її земельній ділянці.

Позивач планує здійснювати на своїй земельній ділянці будівництво житлового будинку, однак знаходження на її земельній ділянці самочинно побудованих споруд, які їй не належать, створюють їй перешкоди.

Позивач, як власник земельної ділянки, на якій знаходяться самочинно збудовані будівлі іншої особи, заперечує проти визнання за будь-якою особою права власності на ці будівлі та має право вимагати від відповідачів усунення перешкод у здійсненні нею користування своєю земельною ділянкою, знесення будівель, які знаходяться частково на її земельній ділянці.

Слов`янська міська рада, як власник земельної ділянки по АДРЕСА_2 також відповідно до ст. 376 ЦК України може вимагати знесення самочинно збудованих споруд на своїй земельній ділянці, або визнати право власності за собою на ці споруди.

Відповідно до п. 6.1.41 Державних будівельних норм України «Планування та забудова територій» ДБН Б.2.2-12:2019 встановлено, що для садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м. Таким чином, відповідачі повинні знести будівлю бані, як на її земельній ділянці, так і на відстані 3 м від межі із її земельною ділянкою.

Позивач ОСОБА_1 просила суд першої інстанції зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перенести металічний гараж із земельної ділянки по АДРЕСА_1 та знести частину господарської будівлі бані, яка знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та яка позначена в інвентаризаційній справі на житловий будинок АДРЕСА_2 та на земельній ділянці по АДРЕСА_2 на відстані 3 метра від її земельної ділянки.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 січня 2020 року залучено до участі у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Слов`янська міська рада, про зобов`язання звільнити земельну ділянку та знести самочинно збудовані споруди, у якості третьої особи - Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Слов`янська міська рада, Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради про зобов`язання звільнити земельну ділянку та знести самочинно збудовані споруди, відмовлено у повному обсязі.

Із вказаним рішенням суду не погодилася позивач - ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, яка разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що не згодна з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним, оскільки воно прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд скасувати в повному обсязі рішення Слов`янського міськрайонного суду від 11 лютого 2021 року по цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю Слов`янської міської ради, про зобов`язання звільнити земельну ділянку та знести споруди; постановити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та зобов`язати відповідачів перенести металічний гараж із земельної ділянки по АДРЕСА_3 та знести частину господарської будівлі бані, яка знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_3 та яка позначена в інвентаризаційній справі на житловий будинок АДРЕСА_2 на відстані 3 метра від її земельної ділянки.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху у зв`язку із тим, що апеляційна скарга не відповідала вимогам ст. 356 ЦПК України.

До Донецького апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, яка відповідала вимогам ст. 356 ЦПК України та копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено відповідачам і третім особам по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Від представника відповідача по справі ОСОБА_2 адвоката Статіва О.В. до Донецького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (том № 2, а.с. 26 31).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 червня 2021 цивільну справу було призначено до розгляду на 29 червня 2021 року.

В судове засідання Донецького апеляційного суду 29.06.2021 року позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до статті 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою Укрпошти (том № 2, а.с. 43).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 29.06.2021 року відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до статті 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою Укрпошти (том № 2, а.с. 49).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 29.06.2021 року представник третьої особи - Слов`янської міської ради не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 2, а.с. 40).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 29.06.2021 року представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 2, а.с. 51).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Шевченко С.А., пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Статіва О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 04.09.2013 р. приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І. земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:0169, що розташована в АДРЕСА_3 , із цільовим призначенням будівництво і обслуговування житлового будинку належить ОСОБА_8 . Право власності на зазначену ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. Вказана інформація також відображена і у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.10.2019 року.

Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 підтверджено факт зміни прізвища ОСОБА_8 на ОСОБА_6 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно № 184878970 від 16.10.2019 року та копій матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 розташовано домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків А-1, Б-2, а також складових об`єкту нерухомого майна: сараїв Г,Х, душу Ж, гаражу Є, вбиральні З, Т, альтанки І, навісів К, Л, Н,О, П, Р, огорожі 1,2. Право власності зареєстровано по 1/3 частині за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Листом управління містобудування та архітектури Слов`янської міської ради № 08.04.04/293 від 10.10.2019 року ОСОБА_1 повідомлено, що виїздом на місцевість було виявлено невідповідність межових знаків в натурі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Рекомендовано вирішити питання встановлення межових знаків в натурі на місцевості.

За результатами технічного звіту топографо-геодезичних робіт щодо виносу меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 , що виконано інженером геодезистом ОСОБА_7 , визначено межі земельної ділянки та виконано їх винос в натурі.

Рішенням виконкому Слов`янської міської ради № 74/1 від 16.02.2000 року підтверджено право ОСОБА_9 на користування земельною ділянкою площею 1666 м.кв. по фактичному користуванню, залишивши у приватній власності для обслуговування житлового будинку та господарських будівель 1000 м.кв., згідно державного акту Серії ДН № 005031 від 23.11.98 року у постійне користування - 666 м.кв.

Державним актом на право приватної власності на землю Серії ДН № 005031, що видано на ім`я ОСОБА_9 , останньому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га в межах, згідно з планом. Земельна ділянка розташована на землях Слов`янської міської ради.

Повідомленням про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою /оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях № /10, ОСОБА_8 було повідомлено про наявність помилки в частині координат земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у технічній документації, яка розроблена 13.10.2008 року.

Рішенням № РВ-018 від 20.07.2018 року посадовими особами Держгеокадастру відмовлено ОСОБА_2 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки, а саме, перетин з ділянкою :01:002:0169. Рекомендовано звернутися для перевірки геодезичних вимірювань.

На замовлення ОСОБА_2 виконувався комплекс землевпорядних робіт щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_2 . Роботи виконані згідно чинного законодавства, погоджені з суміжними землекористувачами та Слов`янською міською радою. У зв`язку із відмовою у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через наявність перетину з земельною ділянкою :01:002:0169 пропонує визначити суміжну межу земельних ділянок в натурі по існуючій огорожі земельної ділянки АДРЕСА_2 та сформованої у 2008 році земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Актом прийомки передачі межових знаків на зберігання від 18.05.2018 року підтверджено проведення та встановлення в натурі суміжних земельних ділянок за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Слов`янської міської ради № 69-ХХХ-5 від 28.11.2008 року було передано у власність ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Із листа КП БТІ № 400-2/0.84/01 від 07.02.2020 року вбачається, що станом на 13.12.1999 року площа земельної ділянки, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 склала 1666 м. кв., а станом на 09.12.1996 року площа земельної ділянки склала 965,5 м.кв.

Актом установлення та погодження меж землекористування від 30.03.1998 року підтверджено факт встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності суміжних землекористувачів по АДРЕСА_3 .

Згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_10 для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 , вбачається, що у 2008 році відбулося встановлення в натурі та погодження зовнішніх меж земельної ділянки за відсутності згоди користувачів земельної ділянки АДРЕСА_2 .

З 1998 року ОСОБА_9 належала на праві приватної власності на підставі державного акту земельна ділянка площею 0,1 га. Межі земельної ділянки були встановлені на місцевості, узгоджені зі суміжними користувачами, які були на той час. Також в 1999 році ОСОБА_9 була відведена земельна ділянка площею 583 м. кв., а в 2000 році була відведена земельна ділянка площею 666 м.кв.

На час набуття ОСОБА_9 права на земельну ділянку загальною площею 1666 м.кв. земельні відносини регулювались нормами Земельного Кодексу в редакції від 18.12.1990 року та Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року, відповідно до яких кожний громадянин мав право отримати безоплатно у власність земельну ділянку, підтвердженням виникнення права власності на земельну ділянку був державний акт, а додаткові земельні ділянки у користування відводились на підставі рішень місцевих рад.

Право ОСОБА_9 виникло на законних підставах. Усі технічні параметри земельної ділянки були відображені в технічної документації, яку складало БТІ. Питання щодо внесення відомостей про земельні ділянки до єдиної бази щодо її розміру, міста розташування, межі та конфігурації було врегульовано на законодавчому рівні в 2011 році з моменту набуття чинності Законом України «Про державний земельний кадастр». До 2011 року уся інформація наносилась графічно і переважно на паперових носіях.

В 2008 році була сформована земельна ділянка з присвоєнням поштової адреси по АДРЕСА_1 , власником якої на цей час є ОСОБА_1 .

Під час винесення земельної ділянки на місцевості її межі було встановлено по існуючим парканам, що вбачається з акту встановлення меж в натурі, якій міститься в проекті землеустрою, щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Згідно проекту відводу, на момент формування земельної ділянки, яка належить позивачці, був паркан, по якому була встановлена межа. Вказаний вище акт не містить підпису відповідачки ОСОБА_2 .

Частиною 1 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 78 Земельного Кодексу України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ч.1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що однією із позовних вимог було зобов`язання відповідачів перенести металічний гараж із її земельної ділянки по АДРЕСА_1 , однак відмовляючи їй в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції крім іншого посилається на те, що складовими частинами об`єкта нерухомого майна є гараж, позначений літерою «Є», але у неї стосовно цього гаражу немає претензій, оскільки вказаний гараж не знаходиться біля її земельної ділянки, а спірним є об`єкт рухомого майна металічний гараж, який не позначений ні в плані БТІ, ні в реєстрі речових прав, є безпідставними, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 державним кадастровим реєстратором повідомлено про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою/оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях, а саме координати земельної ділянки не відповідають картографічній основі державного земельного кадастру (національної кадастрової системи) допущеної у технічній документації, яка розроблена 13.10.2008 року приватне підприємство «Регіональне агентство оцінки», адреса об`єкту: АДРЕСА_1 (том № 1, а.с. 78).

Частиною 1 ст. 106 Земельного Кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції помилково вирішив, що неможливо ставити питання про знесення самочинно побудованої бані, право власності на яке у відповідача відсутнє та яка частково побудована на її земельній ділянці, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Тобто, наведена стаття регламентує ознаки самочинного будівництва для об`єктів нерухомого майна. Спірна баня та гараж не є самостійними об`єктами нерухомого майна в силу приписів ст. 186 ЦК України, ці об`єкти є прибудовою до головної речі, тобто будинку і відповідно до ст. 381 ЦК України входять до складу садиби і не потребують визнання на них окремого права власності, оскільки є складовими частинами.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) передбачено, що не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами:

- про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир;

- про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди;

- про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Із технічного паспорту вбачається, що усі об`єкти, які побудовані на земельній ділянці ОСОБА_2 , були побудовані до 2012 року. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки 04.09.2013 року позивачка ОСОБА_12 набула право власності.

Апеляційний суд вважає, що баня та гараж не є об`єктами нерухомого майна, а є складовою частиною будинку. Будинок побудовано на земельній ділянці, яка перебуває у власності і користуванні ОСОБА_2 на законних підставах, право власності на котрий зареєстровано у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою не надано жодного, належного доказу на підтвердження факту порушення відповідачами її прав, а саме того факту, що спірні прибудови є самочинним будівництвом, розміщені на належній їй земельній ділянці.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачка не згодна з висновком експерта та висновки експерта про те, що дані про її земельну ділянку мають сумнівну достовірність, відомості в ДЗК стосовно неї є недостовірними, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як вбачається із висновку судової експертизи з питань землеустрою № 6413-6417 від 20.11.2020 року Донецького Науково-Дослідного Інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, порушення права землекористування ОСОБА_1 , зокрема, порушення меж, належної їй земельної ділянки із кадастровим номером І414100000:01:002;0169, площею 0,1000, за адресою: АДРЕСА_1 , не виявлено. При цьому, встановлено недостовірність відомостей в ДЗК та накладання земельних ділянок за цією адресою та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до правовстановлюючих документів ОСОБА_1 та ОСОБА_13 на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів.

Фактичне розташування літньої кухні «У-2» та господарської будівлі бані, яка позначена літерою «Ф» в інвентаризаційній справі на житловий будинок АДРЕСА_2 відносно меж земельної ділянки ОСОБА_13 , відповідає правовстановлюючим документам, окрім металевого гаражу (навіс), інформація про який у документації відсутня.

Складові частини будинку АДРЕСА_4 , позначені на схематичному плані земельної ділянки, як літня кухня У -2, баня Ф, знаходяться в межах земельної ділянки в тому числі за фактичним користуванням), яка була відведена у користування та власність покійному ОСОБА_9 на підставі державного акту на право власності серія ДН № 005031 від 23.11.1998 року та рішення Слов`янської міської ради від 18.11.1998 року № 483/6 та від 16.02.2000 року № 74/1.

Фактична межа земельної ділянки (яка перебуває у власності та користуванні ОСОБА_2 ) по АДРЕСА_2 не відповідає межі, яка була встановлена в натурі на місцевості в 2008 році під час передачі у власність суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 через сумнівну достовірність відомостей про останню.

Межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 , не відповідають межам, які були визначені за результатами технічної інвентаризації станом на 1999 рік після передачі у користування покійному ОСОБА_9 додаткової земельної ділянки, але невідповідностей, які впливають на результати заходів, передбачених цією документацією, не виявлено (том № 1, а.с. 165 184).

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як вбачається із частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції клопотання про призначення по справі додаткової або повторної експертизи не заявляла.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 30 червня 2021 року

Суддя: О.Д.Канурна