Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2575/18
Провадження № 2/553/96/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.06.2021м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Тимчука Р.І.,

за участю секретаря - Махаринської Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

23 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя просила визнати 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Здійснити його поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/10 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 43/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що з 07 жовтня 2005 року ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2017 року справа № 553/17/17, що набрало законної сили 02.03.2017 року.

Позивач вказувала, що до укладення шлюбу відповідач ОСОБА_2 набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Т.А., зареєстрованого в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 24.12.2004 року, реєстраційний номер: 8176693.

Під час шлюбу за рахунок спільних трудових та грошових затрат, зокрема, коштів в сумі 10 900 Євро , що складає еквівалент 348 800 грн 00 коп., отриманих від своєї матері ОСОБА_4 , було здійснено необхідні будівельні та ремонтні роботи з перепланування та переобладнання приміщення, внаслідок чого вартість цього нерухомого майна істотно збільшилась.

Позивачка вважає, що поліпшення, які були здійснені на суму 159 972 грн є спільною сумісною власністю подружжя, що складає 1/5 частку нерухомого майна, а відповідно кожному із сторін належить право власності по 1/10 частині вартістю 79 986 грн. На думку ОСОБА_1 вона має право на отримання в особисту приватну власність 53/100 частин нерухомого майна, а відповідач відповідно 47/100 частин нерухомого майна.

Проте в поданій до суду позовній заяві від 21.11.2018 позивач просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та поділити майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/10 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/10 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за нею право особистої приватної власності на 43/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23.11.2018 позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

24.04.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 , адвокатом Лучко Т.І. подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що поточні ремонтні роботи в будинку були здійснені за спільні сімейні кошти, а не за кошти, які належали особисто позивачу. Кошти, які були надіслані на ім`я позивача були витрачені ОСОБА_1 особисто на придбання квартири АДРЕСА_2 та на проведення ремонту у ній, а також в квартирі АДРЕСА_3 .

11.06.2019 позивачем подано відповідь на відзив, де ОСОБА_1 зазначила, що не погоджується з підставами для відмови в задоволенні позову, які зазначені представником відповідача.

24.07.2019 за клопотанням представника відповідача, адвоката Лучко Т.І., ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 553/2575/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя, призначено судову будівельно-технічну експертизу.

19 лютого 2020 року до суду з Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса надійшов висновок експерта №1518 від 10.01.2020 та повернуто справу до суду.

20.02.2020 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави поновлено провадження у справі № 553/2575/18.

23.06.2020 за клопотанням представника позивача, адвоката Говорової С.Л., ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 553/2575/18 у справі № 553/2575/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя, призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу.

01 лютого 2021 року до суду з Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса надійшов висновок експерта №979 від 30.12.2020 та повернуто справу до суду.

02.02.2021 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави поновлено провадження у справі № 553/2575/18.

07.04.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зміну позовних вимог, у якій вона просила визнати за нею право власності на 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 47/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

18.05.2021 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави закрито підготовче провадження у справі № 553/2575/18.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Говорова С.Л. надали пояснення аналогічні по змісту тим, які викладені по позовній заяві просили задовольнити позовні вимоги повністю та просили стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Салашний М.О. у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, оскільки позивачка не надала суду доказів на підтвердження того, що її внесок у ремонт житлового будинку з надвірними будівлями у розумінні частини першої статті 62 Сімейного кодексу України є достатньо значним для можливості визнання зазначеного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як сам по собі факт перебування позивачки у шлюбі з відповідачем на момент здійснення ремонтних робіт спірного об`єкта нерухомого майна не є підставою для визнання цього майна спільним сумісним майном подружжя.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2017 року справа № 553/17/17, що набрало законної сили 02.03.2017, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , розірвано.

Отже, в період з 07 жовтня 2005 року по 02 березня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Т.А., зареєстрованого в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 24.12.2004 року, реєстраційний номер: 8176693 відповідач ОСОБА_2 набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно зі статтею 57 СК України у редакції на час укладення сторонами шлюбу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.7 ст.57 СК України вказано, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Крім того, у статті 58 СК України зазначено, що і дохід, який приносить річ, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є також власністю цього з подружжя.

І саме той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей (ч.1 ст. 59 СК України).

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК України).

Суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 57 СК України житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набутий відповідачем ОСОБА_2 до шлюбу, є його особистою приватною власністю.

У ст. 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Велика Палата Верховного Суду в постанові № 214/6174/15-ц провадження № 14-114цс20 від 22.09.2020 року вважає, що «істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.».

Відповідно до матеріалів справи, а саме висновку експерта № 1518, складеного 10.01.2020 року експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 553/2575/18, (а.с. 1-11 том 2) вартість житлового будинку АДРЕСА_1 в стані до проведення в ньому ремонтно-будівельних робіт та добудови становить 485 431 грн після проведення в ньому ремонтно-будівельних робіт та добудови вартість становить 718 307 грн.

Вартість житлового будинку внаслідок добудови і проведення ремонтно-будівельних робіт за період сумісного проживання подружжя збільшилася на 232 876 грн.

Окрім цього, у вказаному висновку зазначено, що в розрізі наданої на дослідження технічної документації на житловий будинок по АДРЕСА_1 за період сумісного проживання подружжя, його площа внаслідок добудови і проведення ремонтно-будівельних робіт збільшилася на 3,3 кв.м.

Зважаючи на це суд приходить до висновку, що позивачка не довела того, що мали місце якісні зміни характеристик самого об`єкта, оскільки збільшення площі житлового будинку на 3,3 кв.м. не є істотним та таким, що призвело до того що первинний об`єкт нерухомості, який ОСОБА_2 отримав у спадок, розчинився чи якимось іншим чином нівелювався, втратився чи став настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим житловим будинком, який з`явився під час шлюбу, оскільки це той самий житловий будинок, який зазнав лише зовнішніх та внутрішніх косметичних змін в наслідок проведеного в ньому ремонту, але аж ніяк не зазнав істотних змін своїх технічних характеристик в результаті яких не відбулося значного перетворення об`єкта нерухомості.

Окрім того, як видно з висновку експерта № 1518, складеного 10.01.2020 вартість спірного нерухомого майна, набутого відповідачем ОСОБА_2 до укладення шлюбу за період сумісного проживання подружжя збільшилася на 232 876 грн, дана різниця встановлена шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень та не спростовується іншими матеріалами справи.

Проте, якщо співвідносити збільшення вартості спірного житлового будинку у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання нерухомого майна, інфляційними процесами, коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які тривали у період з 2004 року по 2021 рік, суд не може визнати дане збільшення вартості житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 істотним, у зв`язку з тим, що законодавець у ст. 62 СК України не визначає інфляційні процеси, коливання курсу валют, зміни ринкових цін, як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

Суд вважає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти в сумі 10 900 Євро, які вона отримала від ОСОБА_4 , своєї матері, були направлені нею саме на ремонт спірного житлового будинку, а не на якісь інші потреби.

При цьому суд звертає увагу, що у розумінні частини першої ст. 62 Сімейного кодексу України сам по собі факт перебування позивачки у шлюбі з відповідачем на момент здійснення ремонтних робіт у спірному об`єкті нерухомого майна не є підставою для визнання цього майна спільним сумісним майном подружжя.

Суд визнає висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 75 від 21.09.2018, складений судовим експертом Федоровим Дмитром Федоровичем та висновок експерта № 979 від 30.12.2020, складений за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 553/2575/18 недопустимими доказами на підтвердження обставини щодо істотного збільшення вартості спірного нерухомого майна внаслідок проведення в ньому ремонтних робіт, оскільки як видно зі змісту вказаних висновків предметом їх дослідження була вартість будівельних матеріалів, затрачених на поліпшення, добудову, ремонт та поточну експлуатацію будинку, господарських будівель та споруд.

Експертом при його виконанні досліджувались та визначалися частки сторін в залежності від проведених поліпшень у вказаному об`єкті нерухомого майна, що жодним чином не має відношення до предмету позову у даній справі.

Окрім того, відповідно до Постанови Верховного суду від 12.05.2020 справа №243/5477/15-ц висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами (стаття 110 ЦПК України). У цій же Постанові Верховного суду від 12.05.2020 справа №243/5477/15-ц вказано, що грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту та реконструкції житла, в якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.

Оскільки із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. А тому вимоги позивачки ОСОБА_1 визнати за нею право власності на 53/100 частини житлового будинку не ґрунтується на законі, так як суперечить нормам статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України.

Дійшовши такого висновку суд керувався постановою Великої Палати Верховного Суду № 214/6174/15-ц провадження № 14-114цс20 від 22.09.2020 року, в якій зазначено, що «втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.».

Зважаючи на це суд визнає належним та допустимим доказом у справі висновок експерта № 1518, складного 10.01.2020 експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 553/2575/18, який хоч і виконаний за клопотанням представника відповідача, але єдиний з усіх висновків, які наявні у матеріалах справи містить інформацію щодо предмета доказування, отже є належним та допустимим доказом у справі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

При розгляді та винесенні рішення по даній цивільній справі суд, враховував всі обставини і оцінив усі наявні у справі докази з точки зору верховенства права, а також виходячи із доктрини заборони суперечливої поведінки, також при вирішенні даної позовної заяви, суд керувався висновками та правовими позиціями Верховного Суду.

Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти, отримані позивачем ОСОБА_1 від своєї матері ОСОБА_4 , що підтверджується банківською випискою від 29.08.2018, були використані нею саме на здійснення ремонтних робіт у домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Суд встановив, що з наявними у справі доказами не підтверджується не тільки факт грошових затрат позивачки ОСОБА_1 , а й факт трудових затрат, коли вона могла б вкладатися якщо не фінансово, то власною працею у істотне збільшення вартості спірного майна. Однак, такі обставини позивачкою не доведені.

Разом з тим відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а згідно з частиною першою цієї статті кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тлумачення п. 2 ч.1 ст.57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування таке майно є особистою приватною власністю.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Отже, саме на позивачку покладався обов`язок доведення існування підстав, передбачених частиною першою статті 62 СК України, оскільки у даному випадку спростовується презумпція особистої приватної власності відповідача.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проводячи аналіз встановлених судом обставин справи, у тому числі в аспекті їх хронології, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена її участь у спільних з відповідачем трудових та фінансових затратах в змінах спірного об`єкта, у зв`язку з чим підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст.62 СК України суд не вбачає.

За даних обставин суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання спільною сумісною власністю, її та ОСОБА_2 , як подружжя, житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. При цьому, відмова в задоволенні первісної вимоги визначає відсутність підстав для задоволення іншої вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка є похідною від первісної вимоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України та з огляду на ухвалення рішення на користь відповідача, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат.

При цьому зважаючи на те, що відповідачем під час розгляду справи понесено витрати на оплату проведення судово-будівельно технічної експертизи вартість якої склала 12 560,00 грн (Т.1 а.с.219) та ухвалення рішення на користь відповідача, суд вбачає підстави для відшкодування відповідачу понесених судових витрат за проведення судово-будівельно технічної експертизи в сумі 12 560,00 грн.

Керуючись ст. 60-71 Сімейного кодексу України, ст.12,13,76-81,141,247, 263-265 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 12 560 грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук