Справа № 462/5805/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Іванюк І.Д.

секретаря с/з Петришин Г.Я.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради про визначення частки у майні та визнання права власності у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визначити, що померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 належить 1/2 частка у квартирі АДРЕСА_1 , як у спільному майні подружжя, та визнати за ним право власності на вказану частку у порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_5 , після смерті якого залишилась квартира АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала батьку на підставі довідки ЖБК № 94, відповідно до якої батько у 1986 р. повністю сплатив пайовий внесок, та реєстраційного посвідчення на квартиру. Після смерті батька в установлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. і прийняв спадщину за заповітом. Мати ОСОБА_4 відмовилась від спадкування. 22.06.2020 р. він отримав свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину спірної квартири. Надалі ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_4 . Оскільки батько набув вказану квартиру, перебуваючи у шлюбі із матір`ю, пай був сплачений за спільні кошти подружжя, то така квартира є спільною сумісною власністю подружжя. 12.05.2020 р. він звернувся до нотаріуса про оформлення спадщини за заповітом після смерті матері, однак не може отримати свідоцтво про право нас спадщину за заповітом, оскільки відсутні документи, які підтверджують право матері на частку у квартирі. Із врахуванням наведеного просив позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з аналогічних підстав, додатково зазначила, що відповідачем у вказаній справі є Львівська міська рада, оскільки інші спадкоємці після смерті ОСОБА_4 відсутні. Просила позов задоволити.

Представник відповідача Львівської міської ради у судовому засіданні вирішення спору відніс на розсуд суду.

Статтею 60 Сімейного Кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач у справі, є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

З довідки ЖБК № 94 та реєстраційного посвідчення від 15.02.1993 р. вбачається, що ОСОБА_5 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Квартира набута ОСОБА_5 за час перебування у шлюбі із ОСОБА_7 , який зареєстрований між ними 18.10.1953 р. виконавчим комітетом Хишевицької сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 3) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 89 років.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2020 р., виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. (а.с. 8) вбачається, що ОСОБА_3 прийняв у спадщину 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 88 років.

З спадкової справи 19/2020 після смерті ОСОБА_4 вбачається, що остання 07.12.2010 р. уклала заповіт, яким все своє майно на час смерті заповіла сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 46). Позивач 12.05.2020 р. подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а.с. 43). Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_4 відсутні (а.с 53-58).

З постанови приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. від 09.09.2020 р. (а.с. 16) вбачається, що остання відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_4 є пережившою із подружжя і мала право на частку в спільному майні подружжя, яке не було виділене їй у зв`язку із смертю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки квартира АДРЕСА_1 набута ОСОБА_5 за час перебування у шлюбі із ОСОБА_7 , тому є спільним майном подружжя, а отже, виходячи із засад рівності часток подружжя, враховуючи, що докази на підтвердження наявності між померлими домовленості про інший розмір часток або можливості відступу від рівності часток подружжя сторонами не надані, позов у цій частині слід задоволити та визнати, що померлій ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 належить Ѕ частка.

З приводу вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, а відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Однак, після визначення частки ОСОБА_4 у спільному майні подружжя для нотаріуса не існує перешкод в оформленні права на спадщину, а тому у цій вимозі слід відмовити за безпідставністю.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі наведеного, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 77-83, 263-265 ЦПК України, ст. 60 СК України, ст. 370 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Визначити, що померлій ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 , належить Ѕ частка.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Львівської міської ради на користь ОСОБА_3 840 /вісімсот сорок/ гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Львівська міська рада, адреса місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1.

Повний текст рішення складено та підписано 19.02.2021 р.

Суддя Іванюк І.Д.