Номер провадження: 22-ц/813/2981/21
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, Державної казначейської служби України, третя особа інспектор роти з обслуговування м. Ізмаїл з організації несення служби в м. Ізмаїлі Управління патрульної полції в Одеській області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Андрєєва Юлія Сергіївна, про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

19 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. 00 коп., посилаючись те, що 12 жовтня 2019 року поліцейський капрал поліції роти 1 батальйону 1 відділу організації несення служби в місті Ізмаїл УПП в Одеській області склав постанову, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Надалі, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2019 року, зазначену постанову скасовано. Позивач вважає, що цими незаконними діями йому було завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим, вимушений звернутися до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу Країни на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

17 вересня 2020 року Державною казначейською службою України було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2020 року, відповідно до якої апелянт просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

При цьому посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було невірно застосовано норми матеріального права.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що казначейство є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в повному обсязі виконує свої завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувало.

У даному випадку суд першої інстанції ототожнює ДКСУ з Державним бюджетом України та з особою, що, на думку позивача, спричинила шкоду.

При обгрунтуванні підстав для відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 суд першої інстанції помилково застосував 1174 ЦК України.

Судом першої інстанції не доведено та не обгрунтовано наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб УПП в Одеській області ДПП та завданням моральної шкоди ОСОБА_1

16 жовтня 2020 року Департаментом патрульної поліції було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2020 року, відповідно до якої апелянт просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

При цьому посилаючись на те, що самі по собі твердження позивача про вчинення посадовою особою дій, які, начебто, призвели до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 є необгрунтованими.

Виходячи із наведеної в позовній заяві аргументації, апелянт вважає недоведеними позовні вимоги.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.10.2020 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, Державної казначейської служби України, третя особа інспектор роти з обслуговування м. Ізмаїл з організації несення служби в м. Ізмаїлі Управління патрульної полції в Одеській області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Андрєєва Юлія Сергіївна, про відшкодування шкоди залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції та визначено порядок розгляду справи у відповідності до ст. 369 ЦПК України.

20 листопада 2020 року представником Державної казначейської служби України - Семенюк Олегом подано заяву, якою усунуто недоліки зазначені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 05.10.2020 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України та визначено порядок розгляду справи у відповідності до ст. 369 ЦПК України.

02 липня 2021 року справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, Державної казначейської служби України, третя особа інспектор роти з обслуговування м. Ізмаїл з організації несення служби в м. Ізмаїлі Управління патрульної полції в Одеській області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Андрєєва Юлія Сергіївна, про відшкодування шкодибуло призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 12.10.2019 року о 13:37:22 інспектором Відділу організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області поліцейським капралом поліції Андрєєвою Ю.С. відносно ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1615290 від 12.10.2019 року, якою на підставі ч.2 ст.122 КУпАП застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

З вищезазначеної постанови вбачається, що водій ОСОБА_1 12.10.2019 року о 13:37:22 керував транспортним засобом «Volkswagen» НОМЕР_2 по автодорозі Одеса-Рені на Бухарест КМ236 без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п.9.8. ПДР України віцдповідно до якого, з 01.10 по 01.05. на транспортному засобі поза населеним пунктом повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар.

Надалі, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2019 року, зазначену постанову скасовано.

З зазначено рішення вбачається, що в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не був зазначений технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

В повному обсязі відеозапис, у якому було б зафіксовано порушення позивачем вимог ПДР, поліцейським суду не надано.

Доказами винності позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є лише постанова у справі про адміністративне правопорушення та свідчення інспектора ОСОБА_2 . В той час, як відповідачем не залучено жодного свідка або іншого учасника дорожнього руху, не надано повного належного відеозапису, на якому було б відображено момент вчинення позивачем адміністративного правопорушення, чи будь-яких інших доказів передбачених ст. 251 КУпАП.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем спричинення йому моральної шкоди внаслідок незаконних дій відповідача.

Звертаючись з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди позивач посилався на те, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому була завдана моральна шкода. Фактично підставою позову є ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, яку в подальшому скасовано.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно із ч.3 ст.19 цього Закону держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Статтею 56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Цивільно-правову відповідальність можна поділити на договірну та позадоговірну (деліктну).

Позадоговірна відповідальність наступає за відсутності договірних відносин між учасниками.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Підставою позову є посилання на скасування судом постанови поліцейського у справі про адміністративне правопорушення, за якою не було накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, а тому спеціальні норми, передбачені ч.1 ст.1176 ЦК України, застосуванню не підлягають.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173, 1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Окрім того, порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься у ст.1174 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Виходячи із зазначеного, обгрунтованими є доводи апеляційних скарг, що судом першої інстанції під час розгляду вказаної справи було невірно застосовано норми матеріального права, а саме: помилкове посилання на ч. 1 ст. 1176 ЦК України.

Як роз`яснено у п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

З позовної заяви вбачається, що викладені у позові обставини ОСОБА_1 підтверджує наступними доказами: копією рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі 946/7540/19 від 02 березня 2020 року; копією паспорта.

Із змісту рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 березня 2020 року у справі №946/7540/19, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 до інспектора роти 1 батальйону 1 відділу організації несення служби в місті Ізмаїл УПП в Одеській області капрала поліції Андрєєвої Юлії Сергіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділ з організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Одеської області та скасовано постанову серії ЕАК №1615290 від 12 жовтня 2019 року, не вбачається умислу щодо введення позивача патрульними поліцейськими в оману, а підставою скасування постанови судом слугувало недоведення суб`єктом владних повноважень факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення достатніми доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у адміністративному позові у справі №946/7540/19 про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності ставив питання щодо протиправності дій працівників патрульної поліції, однак йому було було відмовлено. Вказане рішення в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалось та, згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, набрало законної сили 16.03.2020 року.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази упередженого ставлення патрульного поліцейського до ОСОБА_1 , наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за подією 12 жовтня 2019 року.

Крім того, ОСОБА_1 не долучено належні та допустимі докази, що підтверджують факт моральних та душевних страждань чи реабілітації із підстав, які зазначені у позові.

Сам лише факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під судом, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Виходячи із викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що сам по собі факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судові рішення, якими скасовані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.122 КУпАП, безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення справи та дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Із матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги Державною казначейською службою на вказане рішення суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 1261 гривні 20 копійок, що підтверджується квитанцією про сплату № 1846.

За подання апеляційної скарги Департаментом патрульної поліції на вказане рішення суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 3153 гривні 00 копійок, що підтверджується квитанцією про сплату № 14098.

У зв`язку із задоволенням апеляційних скарг Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції сплачений судовий збір підлягає компенсації за рахунок позивача.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, Державної казначейської служби України, третя особа інспектор роти з обслуговування м. Ізмаїл з організації несення служби в м. Ізмаїлі Управління патрульної полції в Одеській області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Андрєєва Юлія Сергіївна, про відшкодування шкоди - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної казначейської служби України компенсацію судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1261 гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції компенсацію судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 3153 гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2«г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 02 липня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе