печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань Диба І.Б.

за участю:

скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

представника стягувача ОСОБА_3

приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Барладіна П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Барладіна В.І. про арешт коштів боржника від 19.10.2020 у виконавчому провадженні № 63343882, -

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга.

Скаржник просить скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києв Барландіна П.О. про арешт коштів боржника від 19.10.2020 року у виконавчому провадженні № 63343882 в частині накладення арешту на рахунки: - поточний рахунок - НОМЕР_1 , що відкритий в АТ «Райфайзен Банк Аваль» МФО 380805, на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 ; картковий рахунок НОМЕР_2 , що відкрито в АТ «Укрсиббанк» МФО 351005, на фізичну особу ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, постановою про арешт коштів боржника від 19.10.2020 року Приватний виконавець Барладін П.О. наклав арешт на грошові кошти, що знаходяться (обліковуються) на всіх банківських рахунках ... та інших кредитно-фінансових установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 ...».

Відповідно до вказаної постанови співробітниками фінансових установ накладено арешт на кошти, що знаходяться на рахунках: поточному рахунку НОМЕР_1 , що відкритий в АТ «Райфайзен Банк Аваль» МФО 380805, на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 ; картковий рахунок НОМЕР_2 , що відкрито в АТ «Укрсиббанк» МФО 351005, на фізичну особу ОСОБА_1 .

З метою інформування приватного виконавця про відповідний статус рахунку та коштів, що на них обліковуються, скаржник 20 листопада 2020 року, звернулась із заявою про зняття арешту з вище вказаних рахунків.

Разом із заявою було надано документальні підтвердження, які вказують, що поточний рахунок відкритий на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 є таким що з нього виплачується заробітна плата та сплачуються податки, а тому рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Таким чином, приватний виконавець вчинив бездіяльність та не виокремив рахунок НОМЕР_1 , що відкритий в AT «Райфайзен Банк Аваль» МФО 380805, з якого виплачується заробітна плата та сплачуються податки до Державного бюджету України; не виніс та не направив Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 постанову про стягнення 20% з її заробітної плати.

12 січня 2021 року на електронну адресу суду надійшли письмові заперечення приватного виконавця Барландіна П.О., яким приватний виконавець просив відмовити у задоволенні вимог скарги з наступних підстав.

Накладаючи арешт на грошові кошти боржника, виконавцем у пункті першому постанови від 19.10.2020 ВП №63343882 зазначено, що арешт накладається на кошти, що знаходяться (обліковуються) на всіх банківських рахунках у всіх банківських та інших кредитно-фінансових установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника та належать боржнику. При цьому міститься відповідне застереження (крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом).

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Водночас, частиною першою статті 1 Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 95 Цивільного процесуального Кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

При вивченні заяви та письмових доказів, наданих боржником на підтвердження фактів викладених у відповідній заяві, виконавцем встановлений факт відсутності підтвердження боржником відповідності копій письмових доказів оригіналу, у порядку встановленому абзацом другим частини п`ятої статті 95 ЦПК України, а саме на копіях доданих боржником відсутній підпис боржника та дата засвідчення.

З огляду на вищезазначене, враховуючі, що у пункті першому постанови про арешт коштів боржника від 19.10.2020 ВП №63343882 зазначено відповідне застереження «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом», приймаючі до уваги, що від АТ «Райфайзен Банк Аваль» та АТ «Укрисббанк» до виконавця не надходили документи, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом та/або повідомлення про цільове призначення рахунку, також банками не повернуто постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках, у виконавця відсутні жодні правові підстави, передбачені статтями 18, 48, 52, 59 Закону, для задоволення заяви боржника у частині винесення постанови про скасування арешту на кошти, що обліковуються на поточному рахунку: НОМЕР_1 , що відкритий в АТ «Райфайзен Банк Аваль», картковому рахунку НОМЕР_2 , який відкрито АТ «Укрисббанк» та відповідно направлення винесеної постанови до відповідних банківських установ для виконання.

25 січня 2021 року надійшов відзив представника скаржника проти доводів, викладених в запереченнях приватного виконавця.

В судовому засіданні скаржник та її представник скаргу підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, враховуючи викладене в скарзі та у відповіді на заперечення.

Приватний виконавець в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував в повному обсязі, просив відмовити.

Представник стягувача в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно із ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, порушено їхні права чи свободи.

Оскаржуваною є постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Барландіна П.О. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 63343882, з примусового виконання виконавчого листа № 757/23205/19-ц, виданого 25.08.2020 року Печерський районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 суми заборгованості.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному ст.56 цього Закону.

Статтею 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: зокрема, п.7: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом).

Аналізуючи оскаржувану постанову на предмет її відповідності вимогам закону, що регулює дані питання, суд приходить до наступних висновків.

В оскаржуваній постанові з назвою «про арешт коштів боржника» постановлено: накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться (обліковуються) на всіх банківських рахунках у всіх банківських та інших фінансових установах, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника (крім коштів, що містяться на рахунках накладення та/або звернення стягнення на які заборонено законом).

Виходячи з невиконання рішення боржником і з наявності відкритого виконавчого провадження про стягнення грошової суми, виконавець мав всі законні підстави для винесення постанови про накладення арешту на майно, в тому числі на кошти боржника, що знаходяться на його рахунках у банках. Тому за змістом та суттю постанова є законною і правомірною.

За змістом постанови, в ній не накладено арешт на конкретний рахунок боржника.

Таким чином, відсутні підстави для висновку, що оскаржуваною постановою державний виконавець наклав арешт на кошти боржника, саме на вказаному ним рахунку, який є соціальним. Таких дій державний виконавець, принаймні в межах даної постанови, не вчинив, і відповідної постанови не виніс. Тому в межах розгляду даної скарги, суд не вбачає підстав для визнання постанови незаконною, а дій виконавця, що виніс дану постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках не є протиправними.

Статтею 447 ЦПК передбачено право сторони виконавчого провадження оскаржити такі дії/ бездіяльність виконавця, якими порушено їхні права чи свободи. Такого порушення у даному випадку не встановлено.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Проте, в супереч доводам заявника, рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен банк Аваль» не є захищеним законом, не існує жодного законодавчого акту, який би обмежував законне право державного виконавця накласти арешт на даний рахунок . Посилання заявника на ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не стосується данного рахунку, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що він є із спеціальним режимом використання.

На це вказує і той факт, що банк не повідомив державного виконавця про те, що рахунок боржника має спеціальний режим використання, та/або звернення стягнення на кошти, що розміщенні на рахунку заборонено законом ( п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

У даному випадку не встановлено протиправних дій або бездіяльності виконавця в межах поданої скарги і викладених у ній доводів, не встановлено незаконності чи протиправності оскаржуваної постанови, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.ст. 447, 450, 451 ЦПК України, Законом «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Барладіна В.І. про арешт коштів боржника від 19.10.2020 у виконавчому провадженні № 63343882 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О.Л. Бусик