справа № 631/1347/16-ц
провадження № 8/631/2/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

30 червня 2021 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Трояновської Т. М.,

за участю секретаря судового засідання М`ячиної Ю. В.,

позивача (заяявника) ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленого 20 січня 2017 року у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/1347/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М., про встановлення факту ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування за законом, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами справи з єдиним унікальним № 631/1347/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М., про встановлення факту ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування за законом, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права на спадщину за законом, у якій заявник просить суд скасувати рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року у вказаній справі, призначити справу до нового розгляду.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року у справі з єдиним унікальним № 631/1347/16-ц залишено без руху через невідповідність її вимогам статті 426 Цивільного процесуального кодексу України та зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Заявник, у встановлений законом та судом строк, усунув вказані в ухвалі суду від 06 липня 2020 року недоліки, про що надав до суду відповідну заяву, яка була передана головуючому судді 17 серпня 2020 року.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/1347/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М., про встановлення факту ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування за законом, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права на спадщину за законом.

В обґрунтування вимог заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду позивач вказав, що рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , із залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М. про встановлення факту ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування за законом, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права на спадщину за законом відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у задоволені апеляційної та касаційної скарг ОСОБА_1 відмовлено, рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року залишено без змін.

На переконання заявника, рішення суду першої інстанції було ухвалено без дотримання приписів норм матеріального та процесуального права. Після набрання рішенням суду законної сили позивачу стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути відомі заявнику під час розгляду вказаної справи. Так, ОСОБА_1 вказав, що під час ознайомлення з аудіозаписом судового засідання, він встановив відсутність запису допиту свідка ОСОБА_5 , який пояснював, що відповідач по справі ОСОБА_4 сприяв смерті їх батька. Також ІНФОРМАЦІЯ_1 спілкуючись з експертом, який проводив розтин тіла померлого ОСОБА_6 , заявник дізнався, що стан здоров`я його батька був поганий і враховуючи наявні хвороби, той потребував постійного догляду. Проте, під час розгляду цивільної справи допит експерта не проводився та не було встановлено фактичного стану здоров`я померлого, а тому суд помилково не застосував приписи статті 1259 Цивільного кодексу України, які визначають безпорадний стан та його наслідки. У зв`язку з зазначеним, просив суд скасувати рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року у вказаній справі, призначити справу до нового розгляду.

25 серпня 2020 року відповідачем по справі ОСОБА_4 до суду надано заперечення на заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року, що були зареєстровані за вхідним № 4797/19 вх., у яких ОСОБА_4 просив суд у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі з огляду на те, що обставини, на які посилається у своїй заяві ОСОБА_1 , не є нововиявленими. Відповідач вказав, що заявник особисто приймав участь в усіх судових засіданнях по розгляду даної цивільної справи, усі свідки, які викликалися у судові засідання за клопотанням позивача, були опитані, усі докази та документи надані ОСОБА_1 ретельно вивчені судом, при цьому позивач приймав активну участь в усіх процесуальних діях. Доводи заявника про те, що викладені обставини стали відомі йому тільки 21 червня 2020 року за результатами спілкування із судовим медичним експертом є необґрунтованими та такими, що не підтверджені жодним чином. На думку, ОСОБА_4 підстав, визначених статтею 423 Цивільного процесуального кодексу України для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, не має. Заявником не надано жодного фактичного доказу, що у встановленому законом порядку спростовують факти, покладені в основу рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року, з огляду на що заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Святолуцький С. О., заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що містяться у заяві. При цьому, ОСОБА_1 звернув увагу суду на те, що у цивільній справі судом не було призначено судової медичної експертизи для з`ясування дійсного стану здоров`я померлого спадкодавця ОСОБА_6 , а допит свідка ОСОБА_5 відображений не в повному обсязі, що залишилось поза увагою судів апеляційної та касаційної інстанції.

Відповідач, ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, однак скористався правом, наданим йому частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засідання вважала заяву ОСОБА_1 такою, що не підлягає до задоволення, оскільки обставини, наведені заявником не є нововиявленими у розумінні діючого законодавства України. Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року було ухвалено у повній відповідності з приписами норм матеріального та процесуального права, що також зазначили у судових рішеннях Апеляційний суд Харківської області та Верховний Суд.

Уповноважений представник Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України.

Скориставшись положеннями частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу Украйни, завідувач Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Т. Козелко направила на адресу суду заяву, що була зареєстрована за вхідним № 5766/21-вх, відповідно до якої просила слухати справу у відсутності представника нотаріальної контори, щодо прийняття рішення покладаються на розсуд суду.

Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у третій особи, свідчать відповідна заява, долучена до матеріалів справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи в судове засідання обов`язковою не має, суд вважає за можливе розглянути справу по суті вимог за відсутності осіб, які не прибули.

Вислухавши доводи заявника та його представника, а також представника відповідача, викладені останніми у документах, поданих до суду, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм процесуального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп).

При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Із матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М. про встановлення факту ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування за законом, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права на спадщину за законом, відмовлено.

Судами були встановлені наступні обставини справи.

« ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 23 січня 1965 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданим селищною радою Нововодолазького району Харківської області 09 лютого 1965 року (т. 1, а. с. 95).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерті серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області 03 червня 2011 року (т. 1, а. с. 96).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерті серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області 10 вересня 2013 року (т. 1, а. с. 97).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 18-Ват/13 від 30 серпня 2013 року, виданого Комунальним закладом охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово медичної експертизи» та довідки про причини смерті, а також висновку експерта № 98-Ват/13, складеного Валківським міжрайонним відділенням обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської державної адміністрації 04 жовтня 2013 року причиною смерті ОСОБА_6 є хронічна ішемічна хвороба серця, постінфарктний кардіосклероз, що ускладнився у своєї течії розвитком гострого розладу кровообігу (т. 1, а. с. 98, 101, 102 105).

Із пояснень сторін, а також матеріалів справи судом встановлено, що єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є їх сини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

26 березня 2016 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. спадкоємцям майна ОСОБА_6 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частці житлового будинку з надвірними будівлями, та 1/2 частці земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 130,132), які належним чином були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а. с. 131, 133).

Обставинами, які на думку позивача є істотними для усунення відповідача від права на спадщину після померлого ОСОБА_6 є те, що ОСОБА_4 постійно вчиняв сварки та бійки з батьком, матеріальної та моральної допомоги ніколи не надавав, на лікування батька коштів не витрачав, похорони ОСОБА_6 повністю здійснювалися за рахунок позивача, що підтверджується копіями квитанцій доданими до позовної заяви.

Спадкодавець мав похилий вік, був ветераном праці та дитиною війни, а відповідач на це ніякої уваги це звертав, а навпаки своїм негативним ставленням погіршував його самопочуття та стан здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справі між спадкодавцем та відповідачем по справі були напружені стосунки. Спадкодавець неодноразово скаржився до правоохоронних органів з приводу виникнення між ним та його сином ОСОБА_4 конфліктних ситуацій (т. 1 а. с. 10 30, 41 65, 70 80, 85 86) за що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (т. 1, а. с. 31 34, 37 40), та був попереджений правоохоронними органами про недопущення в подальшому антигромадської поведінки, що також підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами наглядового провадження прокуратури Нововодолазького району Харківської області № 04-26-111-11, яке містить усі звернення ОСОБА_6 починаючи з 2011 року, та матеріалами перевірок за заявами ОСОБА_6 щодо неправомірної поведінки ОСОБА_4 за період 2010 2013 роки, а саме ЖРЗПЗ № 1352 від 14 червня 2011 року, № 1401/1 від 05 жовтня 2012 року, № 129 від 21 січня 2011 року, № 3020 від 07 грудня 2011 року та матеріалами кримінального провадження № 0000231 від 03 квітня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України за повідомленням ОСОБА_6 , яке було закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Допитані в якості свідків дільничні інспектори Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які обслуговували територію де мешкала сім`я Лісових зазначили, що між позивачем, відповідачем та їх покійним батьком ОСОБА_6 склалися неприязні стосунки. Померлий постійно звертався до органів міліції зі скаргами на неправомірні дії свого сина ОСОБА_4 . При виїзді поліції на місце виклику, відповідач вів себе спокійно, не агресивно та поводився адекватно. Зі слів допитаних у судовому засіданні свідків, скарг від сусідів на поведінку ОСОБА_4 не було, скарги були лише зі сторони померлого. Померлий їм на стан свого здоров`я ніколи не скаржився.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_4 виданого Нововодолазьким РВ ГУМВС України в Харківській області 14 вересня 2007 року (т. 1, а. с. 60, 94). Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_5 виданого 23 червня 2010 року ОСОБА_6 був ветераном праці (т. 1 а. с. 93).

В судовому засіданні була оглянута амбулаторна картка хворого ОСОБА_6 , з якої встановлено, що останній мав типові для його віку серцево судинні захворювання, що також знайшло своє підтвердження в поясненнях допитаних в судовому засіданні свідків.

Свідок лікар кардіолог Комунального закладу охорони здоров`я «Центр ПМСД Нововодолазького району» ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_6 безпосередньо до неї, як до лікаря кардіолога, за медичною допомогою не звертався та на обліку не перебував. Оглянувши оригінал амбулаторної картки ОСОБА_6 , пояснила, що за життя, маючи ішемічну хворобу серця та гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, останній не потребував сторонньої допомоги та не знаходився у безпорадному стані.

Свідок ОСОБА_11 , яка на той час працювала лікарем денного стаціонару Нововодолазької центральної районної лікарні пояснила, що померлий ОСОБА_6 лише один раз у 2011 році направлявся на денне стаціонарне лікування, яке відвідував не регулярно, порушував режим лікування та вказівки лікарів. На негаразди у сім`ї ніколи не скаржився, очевидних слідів побиття не мав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив, що він перебував у дружніх стосунках з померлим ОСОБА_6 , який, перебуваючи на пенсії, продовжував працювати, вів активний спосіб життя, обслуговував себе самостійно та матеріально допомагав своєму старшому сину ОСОБА_1 , що є позивачем по даній справі. Зі слів померлого йому відомо про те, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 постійно виникали сварки, які іноді призводили до бійки, і взагалі вони дуже часто не могли знайти порозуміння між собою.

З аналізу повідомлених свідками даних та доказах, що містяться у матеріалах справи, судом встановлено, що померлий ОСОБА_6 майже до самої смерті не зважаючи на свій вік та хвороби, вів активний спосіб життя, перебуваючи на пенсії продовжував працювати конструктором, особисто приймав участь у судових засіданнях апеляційного суду Харківської області (т. 1, а. с. 185 191), а також матеріально допомагав позивачу по справі, що вказує на те, що спадкодавець не перебував у безпорадному стані та не потребував сторонньої допомоги.

Таким чином, на думку суду докази, які б вважались достовірними та свідчили про існування обставин, що мають істотне значення для встановлення факту ухилення від надання допомоги спадкодавцю та усунення відповідача від права на спадщину, позивачем надані не були».

Окрім цього, суд звернув увагу на наступне.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

У свою чергу, заявник у справі за нововиявленими обставинами вважав, що його батько потребував простійного догляду, але не отримував його від ОСОБА_4 , у зв`язку з чим батько перебував, на думку заявника, у безпорадному стані.

Положеннями частини 1 статті 423 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини 2 наведеної вище норми права визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв'язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Згідно з пунктом 3 вказаної Постанови нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Перелік підстав, визначених статтею 423 Цивільного процесуального кодексу України для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини 4 статті 423 Цивільного процесуального кодексу України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Отже, з аналізу норм чинного законодавства, під нововиявленими обставинами розуміються обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення справи, але не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність певних умов, а саме: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, те, що такі обставини є істотними для розгляду справи та вирішення спору, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Особа, яка звертається із заявою про скасування судового рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також що цей доказ є вирішальним у справі. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя.

Необхідно відзначити, що у з`ясуванні наявності підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами має значення факт та момент встановлення відповідних обставин заявником та характер цих обставин як доказів у справі.

У даному випадку визначальним є істотність для справи обставин, які підтверджуються певними доказами і на які посилається заявник як на нововиявлені, та з`ясування того, чи були або могли бути ці обставини відомими заявникові на момент вирішення спору.

Суд зазначає, що істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, тобто ті, що взагалі не були предметом розгляду у цивільній справі.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктам 4 та 5 своєї Постанови від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснив, що нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 у заяві про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами неповната допиту свідка та виявлення нових фактів під час спілкування з експертом, не є нововиявленими обставинами у справі у розумінні положень статті 423 Цивільного процесуального кодексу України та не є істотними для справи обставинами, що не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи. Усі доводи заявника зводяться до переоцінки доказів та фактів, встановлених під час судового розгляду.

Також у судовому засідання заявником не надано доказів того, що про існування нових для справи обставин, він дізнався лише у червні 2020 року. Не зміг позивач пригадати й повні дані, зокрема, ім`я та по батькові судово медичного експерта з яким нібито спілкувався у червні 2020 року з приводу проведеного цим експертом дослідження у 2013 році.

Не заслуговують на увагу й доводи ОСОБА_1 відносно того, що суд не призначив у справі судово медичну експертизу щодо встановлення дійсного стану здоров`я померлого та його безпорадного стану, оскільки відповідно до положень статтей 5, 10 та 11 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент розгляду справи), основними засадами цивільного судочинства є, зокрема, рівність сторін перед судом, змагальність сторін та диспозитивність. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України було передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 60 цього Кодексу.

Під час судового розгляду цивільної справи клопотань від учасників справи відносно призначення будь яких експертиз до суду не надходило, тому судом рішення з цього приводу не приймалися. Інтереси позивача у справі були представлені у тому числі адвокатом, який є фахівцем у галузі права.

Враховуючи докази та обставини, які були встановлені та досліджені під час розгляду справи по суті, судом не вбачається підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, які існували, які є суттєвими, але про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення та те, що такі обставини не могли бути відомими учаснику справи на час її розгляду.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19).

При цьому суд звертає увагу, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року Суд повторив власні висновки вже відображені в рішенні «Брумареску проти Румунії», що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Також у пункті 44 Суд зазначив, що така процедура (перегляд за нововиявленими обставинами) не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04), де в пункті 33 зазначено, що «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII). 34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, пункт 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пункт 52, ECHR 2003-IX).

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення Європейського суду прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Праведна проти Росії», пункти 27, 28).

Згідно з пунктом 46 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Європейський суд з прав людини у рішенні 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Більше того, жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (див. пункти 51 52 рішення Суду у справі «Рябих проти Росії» від 24 червня 2003 року; ухвала Суду щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; пункти 42 44 рішення Суду у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року).

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положенням законодавства України й мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 , користуючись своїм процесуальним правом, фактично вимагає перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення задля нового судового розгляду.

При цьому, суд враховує й те, що позивачем було реалізовано право на оскарження в апеляційному та касаційному порядку судових рішень по вказаній справі.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленого 20 січня 2017 року у справі з єдиним унікальним № 631/1347/16-ц, зводиться до переоцінки доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та містить ознаки ризику неодноразового скасування остаточного рішення у справі, а тому є такою, що протирічить принципу правової певності, який є одним з головних аспектів верховенства права у сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, в ході процедури апеляційного та касаційного оскарження рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року, судами вищих інстанцій ознак присутності помилок, що становлять несумісну зі статтею 6 Конвенції «несправедливість» виявлено не було.

Як вже було зазначено, заявником не наведено обставин, які могли б кваліфікуватися як нововиявлені, в розумінні статті 423 Цивільного процесуального кодексу України, а тому у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М., про встановлення факту ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування за законом, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права на спадщину за законом, належить відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу Украйни, залишаючи х за заявником.

З урахуванням викладеного, керуючись статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», статтями 1 5, 7, 10 13, 76 81, 128 131, 133, 137, 141, 211, 214, 223, 235, пунктом 1 частини 1 та частиною 5 статті 258, статтями 260, 261, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частиною 1 статті 352, статтями 353, 355, 423 429 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленого 20 січня 2017 року у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/1347/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М., про встановлення факту ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування за законом, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права на спадщину за законом відмовити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/1347/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М., про встановлення факту ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування за законом, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права на спадщину за законом, залишити в силі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Нововодолазький районний суд Харківської області (відповідно до пункту 15.5 Розділу ХШ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України) протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя: Т. М. Трояновська