КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7991/2021
Справа № 361/1416/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області в складі судді Сердинського В.С., постановлену в м. Київ 11 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до його пред`явлення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Вказував, що на даний час в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває справа за його позовом про розірвання шлюбу до ОСОБА_1 , з якою під час перебування в шлюбі ними за спільні кошти набуто два автомобілі MAN, моделі L2000 та 8.163, та однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 , будучи обізнаною про те, що він має намір звернутися до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку спільного сумісного майна подружжя, має намір до ухвалення судом рішення по даній справі розпорядитися належними їй на праві власності транспортними засобами, які є предметом спору, та відчужити їх, що в подальшому може ускладнити та зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого його законні права та інтереси як другого співвласника не будуть захищені.

Просив накласти арешт на рухоме майно, яке зареєстроване за ОСОБА_1 , а саме на автомобілі MAN, модель L2000, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі НОМЕР_1 , рік випуску 1996, реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 31 серпня 2017 року, та MAN модель 8.163, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску 1998, реєстраційний номер НОМЕР_4 , дата реєстрації 22 вересня 2020 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на рухоме майно, зареєстроване за ОСОБА_1 , а саме на автомобілі MAN, модель L2000, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі НОМЕР_1 , рік випуску 1996, реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 31 серпня 2017 року, та MAN модель 8.163, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску 1998, реєстраційний номер НОМЕР_4 , дата реєстрації 22 вересня 2020 року.

ОСОБА_1 , зазначена як відповідач в заяві про забезпечення позову, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що при постановленні ухвали про задоволення заяви про накладення арешту на рухоме майно суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та заяву ОСОБА_3 .

Подана заявником заява не містить обґрунтовані посилання та відповідні докази щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Зазначала, що вирішуючи питання про забезпечення позову суд зазначив про наміри ОСОБА_1 розпорядитися належними їй на праві власності транспортними засобами, а саме відчужити їх третім особам, проте такі доводи заявника не відповідають дійсності, на їх підтвердження не надано жодних доказів, і суд в свою чергу ці доводи не перевірив.

Вказувала, що транспортні засоби, на які судом накладено арешт, знаходяться у користуванні ОСОБА_3 , який без дозволу ОСОБА_1 приховав їх та тримає у себе.

Зазначала, що всупереч вимогам ст. 151 ЦПК України судом не зазначені причини, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, та обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову, не вказано підстав і наведено лише висновки, що оскільки майно є предметом даного спору, накладення арешту на спірне майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Від заявника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін

Посилався на те, що 14 березня 2021 року він виявив відсутність автомобіля MAN, модель L2000, особисто припаркованого ним раніше в цей же день, та відразу зателефонував в поліцію, повідомивши про угон транспортного засобу. Намір ОСОБА_1 відчужити транспортні засоби став йому відомий від осіб, які співпрацюють з мережею « Сільпо Фуд », товар якої серед інших речей знаходився у викраденому автомобілі.

Вважав, що судом першої інстанції були дотримані правові позиції та відповідність вимогам розумності, обґрунтованості вимогам заявника щодо забезпечення позову і можливості забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Посилався на правові висновки Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, судову практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України, постанову Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції врахував зміст заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, предмет позову, з яким має намір звернутися до суду заявник, реєстрацію спірного рухомого майна за ОСОБА_1 та ймовірну можливість розпорядження даним майном останньою, та дійшов висновку про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне рухоме майно відповідно до вимог ст. 149-153 ЦПК України, оскільки невжиття заходів забезпечення можу в подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

В лютому 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій повідомив, що має намір подати позов про поділ майна подружжя, однак у нього є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 може до розгляду справи по суті відчужити автомобілі, які є спірним майном у цій справі.

До заяви ОСОБА_3 подав наступні докази: копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , копії технічних паспортів на автомобілі MAN, модель L2000, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі НОМЕР_1 , рік випуску 1996, реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 31 серпня 2017 року, та MAN модель 8.163, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску 1998, реєстраційний номер НОМЕР_4 , дата реєстрації 22 вересня 2020 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, заявником ОСОБА_3 до відзиву на апеляційну скаргу надано копію рапорту Броварського ВП від 14 березня 2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки клопотання про прийняття нових доказів ОСОБА_3 не заявлено, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості прийняти зазначені документи до уваги як належні та допустимі докази.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки майно, на яке накладено арешт (транспортні засоби), як об`єкт цивільних прав не вилучене та не обмежене в обороті, ризик відчуження даного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

Крім того, відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, предметом позову, який згідно заяви має намір подати ОСОБА_3 , є поділ майна подружжя, в тому числі транспортних засобів, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 , і у разі задоволення позову вказані транспортні засоби можуть бути поділені між подружжям.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір щодо поділу майна подружжя,заявник обґрунтовано навів припущення про те, що відповідач може відчужити зареєстровані за нею транспортні засоби.

Виходячи із аналізу наданих заявником документів та враховуючи наведені вимоги закону, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що із врахуванням предмету спору є обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобілі, які входять до предмету спору, і такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами майбутнього позову про поділ майна подружжя.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки майно, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, може бути відчужене нею в будь-який час.

Враховуючи наведене, апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що застосовані заходи забезпечення позову є необґрунтованими, не підтвердженими ОСОБА_3 відповідними доказами і вжитими без перевірки судом існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 , стверджуючи в апеляційній скарзі про відсутність в заяві про забезпечення позову належних і допустимих доказів її наміру відчужити транспортні засоби третім особам, не спростовує доводів ОСОБА_3 про дійсну наявність у неї такого наміру.

Доводи апеляційної скарги, що транспортні засоби, на які накладено арешт ухвалою суду, знаходяться у користуванні ОСОБА_3 , який без дозволу ОСОБА_1 приховав їх та тримає у себе, не ґрунтуються на матеріалах справи та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги, що з приводу заволодіння ОСОБА_3 транспортними засобами ОСОБА_1 звернулася до Броварського РУП ГУНП в Київській області, однак дані обставини не спростовують висновків суду щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а навпаки підтверджують наявність спору щодо даного майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що застосування даного виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, гарантованих ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, оскільки обмежується лише можливість розпоряджатися майном, на яке накладено арешт на підставі ухвали суду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, а відповідно до ч. 1 ст. 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

За таких обставин відповідач не позбавлений можливості звернутися із вмотивованим клопотанням про заміну або скасування заходів забезпечення позову з підстав, передбачених законом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що судом не зазначені причини, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову, не вказано підстави і наведено лише висновки про співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.

.