ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/674/21 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Щавурська Н. Б.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката

Худа І.Р., відповідача ОСОБА_2 його представника адвоката Базан Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 квітня 2021 року (головуючий суддя Герчаківська О.Я., повний текст рішення складено 19 квітня 2021 року) у справі № 607/18941/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обгрунтування позову зазначила, що з 20 жовтня 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 жовтня 2020 року (справа № 607/13834/20). Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 09 липня 2019 року вони за спільні кошти придбали автомобіль DAEWOO NEXIA 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Посилаючись на те, що більше ніж пів року відповідач одноосібно володіє спільним автомобілем, автомобіль фактично перебуває в його особистому користуванні а вона не має доступу до нього, у звязку з чим не має змоги провести оцінку транспортного засобу, позивачка на підставі інформації із засобів масової інформації з оголошеннями про продаж аналогічних автомобілів, на підставі моніторингу цін на аналогічні авто на сайті https://auto.ria.com., просила провести поділ відповідно до ціни 3650 $ (104 317 гривень), виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль марки DAEWOO NEXIA 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , стягнувши з нього на її користь 52158 гривень 50 копійок в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, а також стягнути судові витрати.

29 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну підстав позову, у якій просила в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 52158 гривень 50 копійок в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки DAEWOO NEXIA 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та судові витрати. Мотивувала тим, що на час подання позову їй не було відомо про продаж спільного автомобіля. Вважає, що за відсутності її згоди на відчуження спірного автомобіля вона має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки DAEWOO NEXIA, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору та 6000 (шість тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не прийняв до уваги його доводи про те, що колишня дружина знала про продаж автомобіля та була присутня при отриманні коштів 28.07.2020 року; не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_4 , що є його мамою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що із відповідачем спільно проживала до 18.07.2020 року, цього дня остаточно розійшлася з ним та між ними були припинені шлюбні відносини. Ці обставини були зазначені у позовній заяві про розірвання шлюбу, котрий сам відповідач у судовому засіданні визнав, а тому висновок суду про відчуження відповідачем автомобіля без її згоди та відома є вірним. Вона не згідна із визначеною судом вартістю майна, адже має право на стягнення 1/2 частки ринкової вартості автомобіля а не договірної, за яку відчужено автомобіль близькій родичці відповідача. Ціна була свідомо занижена. На час подання позову вартість автомобіля складала 104317 грн., яка визначена за він-кодом згідно електронного сервісу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити. Відзив мотивований тим, що на момент звернення до суду позивачу було відомо про продаж автомобіля ще 28.07.2020 року, а тому вважає позов безпідставним.

У судовому засіданні ОСОБА_2 подану ним апеляційну скаргу підтримав, а скаргу позивачки заперечив. ОСОБА_1 заперечила відносно апеляційної скарги ОСОБА_2 а подану нею апеляційну скаргу підтримала.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 жовтня 2018 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09 липня 2019 року відповідно до договору купівлі-продажу 6143/2019/1552507 транспортного засобу ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_7 автомобіль DAEWOO NEXIA 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 за 85800 грн.

Згідно договору купівлі-продажу 6141/2020/2122057 транспортного засобу від 28 липня 2020 року ОСОБА_2 придбаний автомобіль продав ОСОБА_8 за 25000 грн.

За два дні до відчуження автомобіля ОСОБА_2 за участю даного транспортного засобу вчинив ДТП, - згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 серпня 2020 року у справі № 607/120602/20 ОСОБА_2 26 липня 2020 року о 22 год. 20 хв. в смт. В. Березовиця, по вул. Микулинецька, 6, Тернопільського району, керуючи транспортним засобом марки «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності, не був уважним, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Пежо Експерт» д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований та залишив місце події. Внаслідок ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень та завдано матеріальних збитків. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. п. 2.3Б, 10.9, 2.10А ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 255 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2020 року у справі № 607/13834/20 шлюб між сторонами розірвано.

Постановляючи рішення про поділ транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з того, що дане майно набуте подружжя за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю сторін; автомобіль відчужено чоловіком (відповідачем у справі) під час шлюбу без згоди дружини (позивачки) і не в інтересах сім`ї, а тому остання має право на компенсацію половини вартості автомобіля; його ціна становить 25000 грн.

З таким висновком суду слід погодитись, виходячи з наступного.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст.ст. 63, 65 СК України.

Згідно з статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч.ч.2, 3 ст.65 СК України).

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно роз`яснення, викладеного в пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16.

Отже, у випадку, якщо відповідач відчужив зазначений автомобіль без відома та згоди позивача, витратив кошти не в інтересах сім`ї, позивач має право звернутися з позовом про стягнення 1/2 частки його ринкової вартості.

З врахуванням встановлених обставин у справі та застосованих згаданих норм права суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач здійснив відчуження автомобіля проти волі позивачки і не в інтересах сімї, а тому вона має право на компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача про те, що автомобіль продано за згодою дружини і кошти від його відчуження витрачено в інтересах сімї, виходячи з наступного.

Як вбачається із пояснень позивачки шлюбні відносини між сторонами припинилися 18 липня 2020 року - до відчуження автомобіля 28 липня 2020 року, про факт продажу спірного майна їй стало відомо у грудні 2020 року-після розірвання шлюбу.

Відповідно до змісту позовної заяви про розірвання шлюбу, складеної ОСОБА_1 17.08.2020 року (а.с. 58-59), вона зазначила, що із ОСОБА_2 не проживає разом близько пів року.

Згідно позовної заяви про поділ майна подружжя від 06.11.2020 року, заяви про зміну підстав позову від 29 грудня 2020 року ОСОБА_1 вважала, що спірний транспортний засіб перебуває у володінні та користуванні відповідача та не була обізнана про продаж спільно набутого з відповідачем автомобіля, про факт відчуження їй стало відомо із відзиву відповідача на позов.

Відповідно до матеріалів справи відповідачем будь-яких доказів на підтвердження того, що кошти від продажу спільного майна сторін були використані в інтересах сім`ї, чи позивачка отримала компенсацію від продажу спірного автомобіля, суду не надано.

Отже, в силу вимог ст. ст. 65, 71 СК України та правових висновків Верховного Суду, позивачка має право на отримання компенсації половини вартості відчуженого автомобіля, яка з урахуванням обставин справи має дорівнювати 1/2 частині фактично отриманих відповідачем коштів.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що вартість автомобіля є заниженою, вона складає 104317 грн., а не 25000 грн., виходячи з наступного.

Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів" від 18 листопада 2015 року N 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 650 ЦК України передбачено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Встановлено, що договір купівлі-продажу 6141/2020/2122057 транспортного засобу від 28 липня 2020 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 оформлено в сервісному центрі в простій письмовій формі за присутності адміністратора. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 25000 грн., недобросовісність покупця та продавця в цій частині не встановлена. Тобто, вказаний договір є укладеним, ніким не скасовувався та не оспрювався, а тому істотна умова такого договору ціна домовлена сторонами вірно врахована судом при визначенні суми, яка підлягає до стягнення з відповідача в користь позивачки.

Суд правильно відхилив як доказ вартості спірного автомобіля скріншоти з вебсайту ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших сервісів, оскільки такий доказ не може вважатися належним. Належним та допустимим доказом міг би бути висновок автотоварознавчої експертизи, однак сторона позивача, будучи обізнаною про можливість проведення такої експертизи, не заявила відповідне клопотання, як і не надала висновок про оцінку, на що покликалася в заяві про зміну підстав позову. Тобто, ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами вартість спірного транспортного засобу в сумі 104317 грн., на день його відчуження.

Інші доводи в апеляційній скарзі висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність постановленого у справі рішення.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з"ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 червня 2021 року.

Головуючий

Судді