30.06.2021 Справа № 756/9638/21
Справа № 756/9638/21
Провадження № 2-з/756/251/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви,

УСТАНОВИВ:

24.06.2021 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту та заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчиняти дії з продажу, дарування, поділу, а також відчуження (розпорядження) будь-якими іншим способом майна та майнових прав на нього щодо наступного майна:

- трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- машиномісце, загальною площею 20,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2021 вказану заяву визначено до розгляду судді Тихій О.О.

В обґрунтування зазначив, що вказане майно на праві власності належить дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та придбане ними у період шлюбу, який укладено у 2006 році, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. На його користь з ОСОБА_3 за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2020 стягнуто матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у розмірі 5 919 418,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. До теперішнього часу стягнуту за вироком суду шкоду йому не відшкодовано. У зв`язку з наведеним він у майбутньому планує звернутися до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї в рахунок відшкодування шкоди, стягнутої за вироком суду. Проте, на думку заявника, є всі підстави вважати, що подружжя ОСОБА_4 може відчужити належне їм майно на користь третіх осіб. Так, на теперішній час у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в рамках якої можуть бути вирішені майнові питання відносно спільної власності подружжя. Крім того, раніше вищевказане нерухоме майно перебувало під арештом, який було накладено ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2017 у рамках кримінального провадження, проте на теперішній час обтяження знято. Вказані обставини, на думку заявника, можуть ускладнити виконання вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2020, а тому необхідно вжити заходи забезпечення майбутнього позову про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї в рахунок відшкодування шкоди, стягнутої за вироком суду.

Ознайомившись з заявою та доданими до неї матеріалами суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено можливість забезпечення позову накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, у своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13.01.2020 у справі №922/2163/17 Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії по відчуженню (розпорядженню) нерухомого майна, квартири та машиномісця, власником яких є ОСОБА_4 , задоволенню не підлягає у зв`язку із тим, що обставини, на які посилається заявник як підстави для забезпечення позову ніяким чином не підтверджені.

Так, заявник посилається на те, що існує підозра того, що вищевказане нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, у зв`язку з тим, що подружжя ОСОБА_4 звернулося до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказані обставини, на думку суду, не можуть свідчити про вчинення боржником ОСОБА_3 дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання. А можливість вирішення між подружжям майнових питань під час процесу розлучення є лише припущенням заявника.

Крім того, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2017 у рамках кримінального провадження на квартиру та машиномісце, які належать ОСОБА_4 , знято за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2020, проте, як вбачається з інформаційної довідки № 263004848 від 24.06.2021 актуальною залишаться інформація щодо наявності обтяження у вигляді арешту нерухомого майна - машиномісця, загальною площею 20,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 ; власник - ОСОБА_4 ; номер запису про обтяження: 22445579; підстава арешту майна - ухвала Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2017.

Отже, відсутні обставини, на які посилається заявник в обґрунтування своїх вимог, які б свідчили про вчинення ОСОБА_3 або його дружиною ОСОБА_4 активних дій, направлених на знаття обтяжень з нерухомого майна з метою його реалізації на користь третіх осіб.

Крім того, заяву про забезпечення позову подано заявником не з метою забезпечення виконання рішення у майбутньому, у разі задоволення позову, а з метою забезпечення виконання вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2020, яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у розмірі 5 919 418,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Проте, така мета, на думку суду, не відповідає інституту забезпечення позову, передбаченого Главою 10 ЦПК України, а захистити свої права стягувача у правовідносинах з боржником ОСОБА_3 по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди, стягнутої за вироком суду, заявник вправі шляхом звернення за примусовим виконанням вироку суду до органів державної виконавчої служби (державних виконавців) або приватних виконавців у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, додатково слід зазначити, що за приписами ч. 3 ст. 73 СК України при відшкодуванні шкоди, завданої кримінальним правопорушенням одного з подружжя, стягнення може бути накладено на майно, набуте за час шлюбу, якщо рішенням суду встановлено, що це майно було придбане на кошти, здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Проте, в матеріалах заяви відсутні докази на підтвердження того, що нерухоме майно, на яке заявник просить накласти арешт з метою відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, було придбане на кошти, здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Ухвала суду набирає законної сили після її підписання суддею.

Суддя О.О. Тиха