ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м.Суми

Справа №588/1497/20

Номер провадження 22-ц/816/316/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державна казначейська служба України, Сумська обласна прокуратура,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 07 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Щербаченко М.В., в приміщенні Тростянецького районного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 17 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Собина Павло Миколайович звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

Свої вимоги мотивує тим, що 08 липня 2016 року позивача було затримано співробітниками УЗЕ ГУНП в Сумській області із застосуванням фізичного впливу. На 11 липня 2016 року його повісткою було викликано до прокуратури Сумської області для допиту, а 19 вересня 2016 року оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 368 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року вказаний вирок залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року ухвалу Сумського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року залишено без змін.

Зазначає, що ОСОБА_1 піддався кримінальному переслідуванню з 08 липня 2016 року, тобто з моменту затримання його співробітниками УЗЕ ГУНП в Сумській області до 16 липня 2019 року, коли виправдувальний вирок набрав законної сили, та піддався кримінальному переслідуванню з 25 червня 2019 року, коли ухвалою Верховного Суду було відкрито касаційне провадження за касаційного скаргою прокурора, та до 18 грудня 2019 року, коли ухвалою Верховного Суду було залишено без змін ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року. Загальний час переслідування тривав 3 роки 5 місяців 23 дні.

У зв`язку з незаконним кримінальним переслідуванням позивач зазнав моральних страждань.

Посилаючись на вказані обставини просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначеської служби на користь ОСОБА_1 300 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з незаконним перебуванням під слідством і судом та втручання в приватне життя по кримінальному провадженню № 0000205 від 01 липня 2016 року.

Тростянецький районний суд Сумської області рішенням від 07 грудня 2020 року позов задовольнив частково.

Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 195 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

У задоволенні позову в іншій частині відмовив.

В апеляційній скарзі Сумська обласна прокуратура, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити в частині задоволених позовних вимог, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди до 166 833 грн 33 коп.

В доводах апеляційної скарги зазначає про наявність обгрунтованих підстав стверджувати про неправильність визначення періоду перебування позивача під слідством і судом, що з урахуванням ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» впливає на розмір такого відшкодування.

Судом при визначенні періоду, за який підлягає відшкодуванню моральна шкода, заподіяна позивачу безпідставно не враховано норми ст.ст. 43, 532 КПК України, сукупний аналіз яких дозволяє дійти висновку про те, що притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування закінчується з моменту набрання виправдувальним вироком щодо особи законної сили.

Зазначає, що з врахуванням норм ст.ст. 43, 532 КПК України, а також тієї обставини, що вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 05 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 368 ч. 1 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, ухвалою Сумського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року залишено без змін, то саме з дати постановлення останньої, тобто з 19 квітня 2019 року, на думку скаржника, позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно нього завершеним. Саме з моменту проголошення вироку суду особа набуває статусу виправданої, після чого доведення її невинуватості, процесуальної змагальності зі стороною обвинувачення не відбувається.

Отже, період, за який позивачу може бути відшкодована моральна шкода слід обраховувати з 08 липня 2016 року (дата затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення) до 19 квітня 2019 року (дата залишення Сумським апеляційним судом без змін виправдуального вироку Тростянецького районного суду Сумської області від 05 жовтня 2008 року) та складає 2 роки 9 місяців та 11 днів або 33 повних місяці та 11 днів.

Вказана правова позиція щодо визначення періоду, за який підлягає відшкодуванню моральна шкода, зокрема, з дня затримання у вчиненні кримінального правопрушення до набрання виправдувальним вироком законної сили, викладена у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 у справі № 759/2707/18 та у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2020 ркоу у справі № 607/10144/18.

З урахуванням наведеного, вважає, що зазначене рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди слід змінити, зменшивши її розмір з 195 000 грн до 166 833 грн 33 коп.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Сумської обласної прокуратури Микитенка В.П., представника Державної казначейської служби України Коперсако Я.М., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено зазначений у позовній заяві період перебування під слідством і судом, а саме з 08 липня 2016 року (день затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення) по 19 квітня 2019 року (день набрання законної сили виправдувальним вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 05 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_1 ) та з 25 червня 2019 року (день відкриття касаційного провадження Верховним Судом за касаційною скаргою прокурора) по 18 грудня 2019 року (день ухвалення остаточного судового рішення у кримінальному провадженні № 0000205), що складає 3 роки 3 місяці та 3 дні або 39 повних місяців. При визначенні розміру відшкодування суд виходив з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та присудив до стягнення суму в розмірі 195 000 грн.

Проте повністю погодитись з висновком суду першої інстанції щодо розміру присудженої на відшкодування моральної шкоди грошової суми не можна, так як суд дійшов його з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 05 жовтня 2018 року, який ухвалою Сумського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року та постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року залишений без змін, встановлено, що ОСОБА_1 в розумінні статті 209 КПК України був фактично затриманий, був змушений з 15 год. 02 хв. по 16 год. 33 хв. перебувати поряд з уповноваженою особою, підкорятись її наказам. Проте, з початку фактичного затримання ОСОБА_1 не були роз`яснені його процесуальні права затриманої особи, передбачені частиною 4 статті 208 КПК України, у тому числі право залучити захисника, протокол затримання не був складений (а.с.19, зворотній бік).

У подальшому позивачу 19 вересня 2016 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 368 КК України, тобто в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища (а. с. 31-34).

05 жовтня 2018 року вироком Тростянецького районного суду Сумської області ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 368 КК України та виправдано на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим (а. с. 10-21).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року виправдувальний вирок Тростянецького районного суду Сумської області 05 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_1 залишений без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення (а.с.23, зворотній бік).

25 червня 2019 року за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження (а. с. 22).

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000205 за обвинуваченням ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення (а. с. 23-30).

Згідно зі статтею 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV (далі ЦК України), відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Пунктом 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Пунктом 5 статті 3 цього ж Закону встановлено, що громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 24 березня 2020 року № 818/607/17.

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Частиною 3 статті 13 цього ж Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої згідно з положеннями Закону № 266/94-ВР він набув саме на підставі виправдувального вироку суду.

При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що моральну шкоду необхідно визначати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством і судом, - у даному випадку, починаючи з часу повідомлення про підозру до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Проте, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції був невірно визначений період, за який підлягає відшкодуванню моральна шкода, з огляду на наступне.

У рішенні від 27 жовтня 1999 року N 9-рп/99 у справі N 1-15/99 Конституційний Суд України вказав, що притягнення до відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчинені злочину.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України від 13.02.2012 № 4651-VI (далі - КПК України) притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи вищенаведені положення статей 43, 532 КПК України, а також те, що вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 05 жовтня 2018 року, яким позивача визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 368 КК України, ухвалою Сумського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року залишений без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно нього - завершеним.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково включив до періоду, за який підлягає відшкодуванню моральна шкода, також час перегляду судового рішення в касаційному порядку.

Відтак період, за який позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода становить з 08 липня 2016 року (дата затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення) по 19 квітня 2019 року (дата залишення апеляційним судом без змін вироку Тростянецького районного суду Сумської області від 05 жовтня 2018 року) та вказаний період складає 2 роки 9 місяців 11 днів (33 повних місяці та 11 днів), а не 3 роки 3 місяці та 3 днів (39 повних місяців), як помилково встановив суд першої інстанції.

З врахуванням періоду перебування ОСОБА_1 під слідством та судом (33 місяці 11 днів) та виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (з 01 вересня 2020 року - 5000 грн), мінімальний розмір моральної шкоди становить 166 833 грн 33 коп.

За встановлених обставин рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди та слід стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 166 833 гривні 33 копійки у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати Сумській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1261 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 07 грудня 2020 року змінити в частині розміру моральної шкоди та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 166 833 гривні 33 копійки у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Компенсувати Сумській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1261 гривня 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2021 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

О.І. Собина