Справа № 737/993/19
Провадження № 2/737/1/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого судді Лібстера А. С.

за участі секретарів Юрченко М. М., Бурмаки В. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу № 737/993/19

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів: ОСОБА_2 ,

Куликівської селищної територіальної громади в особі Куликівської селищної ради,

третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області

про визнання незаконним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю та рішення виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області про передачу земельної ділянки у приватну власність,

за участі представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2

представника Куликівської селищної ради Корявець Л. А.

від третьої особи- не з`явився

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що у 2004 році вона скористалася своїм правом на приватизацію земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні, що розташована за поштовою адресою: АДРЕСА_1 . В результаті приватизації вона отримала правовстановлюючий документ - Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 30 га, серія ЧН №061806 від 10.04.2005, виданий на підставі рішення 13 сесії 4 скликання Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області від 30.12.2004 «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 » та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 784.

Земельна ділянка, що належить їй на праві власності, фактично складається з 2 ділянок: ділянка 1 з кадастровим номером :01:002:0057, площею 0,24 га, та ділянка 2, кадастровий номер :01:002:0058, площею 0,06 га, розташовані на території АДРЕСА_2 .

Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Ця земельна ділянка є єдиною належною їй на праві власності земельною ділянкою в державі Україна.

В процесі проведення безоплатної приватизації вказаної земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні з кінця 50-х років, підприємство БПП «ПОЗИТИВ», якому Вересоцька сільська рада Куликівського району надала дозвіл на розроблення, виготовлення та оформлення технічної документації по видачі їй державного акту на право власності на землю, в її присутності та присутності всіх, без виключення, суміжних землекористувачів та землевласників, провела обмір в натурі та склала план належних їй земельних ділянок. Згідно з вимогами законодавства в акті було відображено фактичне землекористування, що існувало з дати надання земельної ділянки в користування та не змінило своїх меж, розміру та конфігурації на дату складання цього акту. У неї наявна вся правовстановлююча та земельно - кадастрова технічні документація щодо належної їй земельної ділянки.

За весь період користування даною земельною ділянкою, тобто, з кінця 50-х років минулого століття і до 25.10.2015 жодних порушень розміру, меж та конфігурації належної їй на праві власності з 2004 року земельної ділянки не було, ні повністю ні частково земельна ділянка у неї ніколи не вилучалась і нікому іншому не передавалась.

25.10.2015 її син несподівано встановив, що сусіди, які проживають поруч справа, а це саме ОСОБА_4 , здійснили незаконний самовільний захват на свою користь значної частини належної їй на праві власності зазначеної земельної ділянки, порушивши її межі, конфігурацію та значно зменшивши її розмір. При цьому сусід провів знищення її огорожі та встановив в нових межах на її земельній ділянці свою огорожу, здійснив знищення належних їй дерев, кущів, насаджень та незаконно володіє і користується її власністю, об`єктом нерухомості.

Вона інвалід першої групи, вік 80 років, 24.10.2018, після того, як в досудовому порядку у письмовому форматі не змогла вирішити дану проблему, змушена була подати в суд позов про порушення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 Куликівський районний суд Чернігівської області під час розгляду цивільної справі № 737/987/18, провадження № 2/737/517/18, витребував із Відділу Держгеокадастру у Куликівському районі Чернігівської області належним чином посвідчені копії наявних у Відділі всіх правовстановлюючих та інших технічних, кадастрових та процедурних документів, на підставі яких оформлялася та видавалася, а в подальшому контролювалася земельна ділянка, щодо ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . За цими документами, які суд отримав у квітні 2019 року, нею було встановлено, що ОСОБА_2 , на прізвище ОСОБА_2 , було видано, як громадянину України, Державний акт на право приватної власності на землю, на земельну ділянку, площею 0,36 га, в межах згідно з планом, без зазначення кадастрового номера, що розташована на території с. Вересоч Вересоцької сільської ради, серія IV-ЧН №007755 від 05.10.2001 року, на підставі рішення Вересоцької сільської ради народних депутатів Куликівського району Чернігівської області без дати і номеру та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого підсобного господарства.

При ознайомленні із змістом цього пакету документів було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серія ІV -ЧН №007755 ОСОБА_2 був виданий незаконно. Із цих документів вбачається, що земельна ділянка була передана ОСОБА_2 на підставі витягу з рішення «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» без дати і номеру виключно виконавчим комітетом Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області, та підписано одноособово сільським головою Вересоцької сільської ради ОСОБА_5 , нині померлий, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46.

В цих документах відсутнє рішення Вересоцької сільської ради народних депутатів та посилання на це рішення про передачу у власність земельної ділянки, отже, є всі підстави вважати, що таке рішення взагалі не ухвалювалося. Про це свідчить і факт відсутності у витягу з рішення та у Державному акті даних про те, коли воно відбувалося, та за яким номером ухвалювалося, що є незаконним, так як ухвалено всупереч вимогам ст. 56 ЗК України; п. 1 Декрету Кабінету Міністрів від 26.12.1992 р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» та п.п. 3,4 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України.

В документах до Державного акту на право приватної власності на землю від 05.10.2001 відсутня особиста заява ОСОБА_2 саме до Вересоцької сільської ради, в тому числі, і до виконкому, про передачу йому у власність земельної ділянки, отже, і відповідна реєстрація офіційного надходження заяви до органу місцевого самоврядування. Відсутнє посилання на дату та номер такої заяви у витягу з рішення виконкому, підписаного сільським головою ОСОБА_5 .

Документом, який незаперечно доводить факт незаконності державного акту ОСОБА_2 , є виявлений факт фальсифікації ним у акті встановлення і погодження меж земельної ділянки від 07 квітня 2001 року. Із змісту акту вбачається, що акт було складено 07.04.2001 в присутності землевласників та землекористувачів суміжних земельних ділянок, зокрема, в присутності її чоловіка ОСОБА_6 , по паспорту прізвище її чоловіка ОСОБА_7 , що є, на її думку, злочином, оскільки її чоловік ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер та був похований в с. Вересоч на місцевому кладовищі. Сусід ОСОБА_2 07.04.2001 достовірно знав про факт смерті її чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вона про наміри відповідача отримати незаконно державний акт на землю в 2001 році і до теперішнього часу не була повідомлена та не знала, оскільки з пакету документів ОСОБА_2 вбачається, що вона не була присутня при погодженні меж його та її земельної ділянки. Жодного доступу до державного акту, змісту документів, на підставі яких він видавався ОСОБА_2 , вона не мала. Всі її звернення до Вересоцької сільської ради та Куликівської районної державної адміністрації з даного спору жодного результату не дали.

Вважає необхідним просити суд поновити строк позовної давності для пред`явлення даного позову до суду, так як він пропущений з поважних причин, викладених у позові та підтверджених чисельними письмовими доказами.

25.10.2015 вона дізналася лише про фактичне порушення її права на земельну ділянку зі сторони ОСОБА_2 . Отже, з 2001 року, з дати отримання ОСОБА_2 державного акту на земельну ділянку, і до квітня 2019 року відповідач приховував факт отримання ним в 2001 році незаконного державного акту, і лише через 14 років реалізував свої незаконні наміри та здійснив самовільний незаконний захват належної їй земельної ділянки, самовільно змінив розмір, межі та конфігурацію належної їй на законних підставах земельної ділянки, значно зменшивши всі ці її параметри, та за рахунок її землі незаконно збільшив свою земельну ділянку.

ОСОБА_2 не заперечує, що змінив свою земельну ділянку, збільшивши її за рахунок її землі, прямо посилається на те, що в 2015 році «відновив» за рахунок її землі свою земельну ділянку на підставі параметрів, вказаних в правовстановлюючих документах та технічній документації, зробленій ним в 2001 році. Однак, його «правота» базується тільки на тому, що він перший, ще в 2001 році отримав державний акт на свою земельну ділянку, отже, саме в його документах правильно вказані параметри земельної ділянки, і що він в 2015 році саме по цих параметрах і здійснив перенесення межі, встановив свою огорожу.

Просить суд поновити строк позовної давності пред`явлення позову; визнати незаконним та скасувати виданий на підставі рішення виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області без дати і номеру ОСОБА_2 на прізвище ОСОБА_2 , який мешкає АДРЕСА_3 , Державний акт на право приватної власності на землю, на земельну ділянку, площею 0,36 га, в межах згідно з планом, що розташована на території с. Вересоч Вересоцької сільської ради, без зазначення кадастрового номера, серія ІV-ЧН № 007755 від 05.10.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства; визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області «Про передачу земельної ділянки у приватну власність», без дати і номеру, на підставі якого був виданий ОСОБА_2 на прізвище ОСОБА_2 , який мешкає АДРЕСА_3 , Державний акт на право приватної власності на землю, на земельну ділянку площею 0,36 га, в межах згідно з планом, що розташована на території с. Вересоч Вересоцької сільської ради, без зазначення кадастрового номера, серія ІV -ЧН № 00775року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства; стягнути з ОСОБА_2 всі судові витрати, понесені нею у зв`язку з розглядом даної цивільної справи.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Тасун Г.А. позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що коли він купив будинок, за ним слідувала земля. Після купівлі будинку, через деякий час, приватизував землю. Була його заява та відповідне рішення. ОСОБА_8 підписувала за себе та за брату акт встановлення межі на основі того, як стояв паркан. Позивачі приватизували земельну ділянку через три роки. Коли узгоджували межі земельних ділянок, навмисно чи через технічну помилку, накладка вийшла з їх ділянки. Паркан він переробляв, бо старий розвалився. Дерева як і були, залишились на своїх територіях. Кадастрового номеру земельної ділянки він не має, звертався з відновлення меж земельної ділянки до селищної ради у 2020 році, однак йому відмовили через наявність спору у суді.

Представник Куликівської селищної ради Корявець Л. А. позов не визнала та пояснила, що рішення виконавчого комітету Вересоцької сільської ради про надання ОСОБА_2 земельної ділянки у приватну власність не суперечило нормам законодавства, яке діяло у 2001 році. Селищною радою суду надані всі архівні документи, які збереглись з питання суміжного землекористування між родинами позивача та відповідача. У зв`язку з розбіжністю розміру земельної ділянки у рішенні виконкому та державному акті, виданому ОСОБА_2 рішення просила ухвалити на розсуд суду.

Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області свого представника в судове засідання не направило, подавши заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Згідно з поштовим штемпелем (а.с. 19 т. 1) ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом 21.09.2019. Уточнена позовна заява надійшла до суду 11.10.2019. Ухвалою головуючого судді від 18.10.2019 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Куликівського районного суду від 09.12.2019 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: ОСОБА_2 , Куликівської об`єднаної територіальної громади в особі Куликівської селищної ради, про визнання незаконним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю та рішення виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області про передачу земельної ділянки у приватну власність, було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 737/987/18 за позовом ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про відновлення становища земельної ділянки, яке існувало до порушення прав на земельну ділянку.

Ухвалою Куликівського районного суду від 10.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про відновлення становища земельної ділянки, яке існувало до порушення прав на земельну ділянку залишино без розгляду у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача та його представника. Однак, до залишення позову без розгляду, у справі № 737/987/18 були проведені дві земельно-технічні експертизи.

Поновлено провадження у даній справі 05 січня 2021 року.

Під час розгляду справи судом були задоволені клопотання представника позивача та відповідачів про допит свідків, долучення доекментів та витребування з архівного підрозділу Чернігівської районної державної адміністрації оригіналу прошнурованої та пронумерованої книги рішень виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району, у якій міститься рішення виконкому від 16.03.2001 № 16 (протокол № 3) про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, книги рішень Вересоцької сільської ради, у якій міститься рішення сесії Вересоцької сільської ради, яким станом на 16.03.2001 сільська рада делегувала повноваження виконавчого комітету Вересоцької сільської ради на ухвалення рішень про передачу земельних ділянок у приватну власність фізичним особам, оригіналу заяви ОСОБА_2 про передачу у приватну власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , орієнтовно датованої 2001 роком, фрагментів Книг погосподарського обліку за період з 01.01.1959 -01.01.2002 роки по населеному пункту село Вересоч, Куликівського району, щодо наступних об`єктів: АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_2 , та інш. Ухвали суду про витребування доказів були виконані частково у зв`язку з фактичною відсутністю запитуваних документів.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого:

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 061806 ОСОБА_1 на підставі рішення 13 сесії 4 скликання Вересоцької сільської ради від 30.12.2004 є власником земельної ділянки площею 0, 30 га на території Вересоцької сільської ради Куликівського району з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 784. Земельна ділянка складається з двох частин: № 1 з кадастровим номером :01:002:0057, площею 0,24 га, та № 2 з кадастровим номером :01:002:0058, площею 0,06 га. За описом меж, ділянка № НОМЕР_1 межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 (а.с. 10 т. 1).

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія ІV-ЧН № 007755, ОСОБА_2 , який мешкає в АДРЕСА_3 , на підставі рішення Вересоцької сільської ради народних депутатів передається у приватну власність 0,36 га в межах згідно з планом на території села Вересоч для ведення особистого селянського господарства. Акт видано 05.10.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46. За описом меж земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_6 (а.с. 16 т.1).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9 т.1).

У акті встановлення і погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 АДРЕСА_3 , від 03 квітня 2001 року суміжним землекористувачем значиться ОСОБА_6 , і навпроти цього прізвища наявний підпис (а.с. 18 т.1).

ОСОБА_2 придбав будинок в АДРЕСА_3 , згідно з договором купівлі-продажу від 12 березня 1997 року. Продавець будинку власник ОСОБА_9 . Попередній власник ( ОСОБА_9 ) придбала цей будинок у 1991 році. Договір купівлі-продажу та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містять жодної інформації про розмір та межі земельної ділянки, на якій розташований будинок (а.с. 232-233 т.1).

У витягу з погосподарської книги Вересоцької сільської ради за 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_3 , значився ОСОБА_10 , земля в особистому користуванні мала площу 0,34 га (а.с. 195-197, 199-200 т. 1 а. с. 14 т.2).

У витягу з погосподарської книги Вересоцької сільської ради за 1980-1982, 1983-1985 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_2 , значився ОСОБА_6 площа земельної ділянки в особистому користуванні не зазначена (а.с. 195-197, т. 1, а. с. 13 т.2).

Згідно з витягом з погосподарської книги Вересоцької сільської ради за 1991-1995 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_3 , є ОСОБА_9 , земля в особистому користуванні мала площу 0,34 га (а.с. 201-203 т. 1).

У витягу з погосподарської книги Вересоцької сільської ради за 1996 - 2000 роки головою домогосподарства по АДРЕСА_3 , значились ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , земля в особистому користуванні мала площу 0,34 га у 1995,1996 роках, з 1998 року 1,16 га (а.с. 204-207 т. 1).

У витягах з погосподарських книг Вересоцької сільської ради за 2001-2005, 2006-2010 роки розмір земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не відповідають даним наведених вище державних актів, окрім того, не містять опису меж земельних ділянок. З 2011 року у погосподарських книгах розміри земельних ділянок позивача та відповідача відповідають державним актам (а.с. 126-129 т. 1).

З технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності на землю громадянам села Вересоч ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 (а.с. 45-52, т.1 ) вбачається, що землевпорядній організації у 2001 році було надано витяг з рішення виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області без зазначення номеру рішення, дати рішення, відповідно до якого ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність передається земельна ділянка площею 0,36 га яка розташована на землях Вересоцької сільської ради.

При дослідженні в судовому засіданні оригіналу прошнурованої та пронумерованої книги рішень виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району, у якій міститься рішення виконкому від 16.03.2001 № 16 (протокол № 3) про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, виявлені в оригіналі протокол № 3 засідання виконавчого комітету Вересоцької сільської ради від 16 березня 2001 року та рішення цього виконавчого комітету № 16 від 16 березня 2001 року про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_2 , площа земельної ділянки, яка передається ОСОБА_2 0,34 га ( а.с. 50-53 т. 2).

Згідно з повідомленням архівного відділу Чернігівської районної державної адміністрації від 16.02.2021 № 07-02/17 та довідки старости Вересоцького старостинського округу від 23.03.2021 заяви за 2001 рік щодо передачі у власність земельних ділянок є вилученими для знищення як такі, що не належать до документів Національного архівного фонду (а.с. 221 т. 1, т.2 а.с. 37).

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 26.12.2019 № 1953/1954/19-24, проведеної Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, у справі № 737/987/18 за позовом ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про відновлення становища земельної ділянки, яке існувало до порушення прав на земельну ділянку, фактичне розташування будівель та споруд відповідає наданим на дослідження матеріалам, фактичне розташування паркану між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не відповідає наданим на дослідження матеріалам, невідповідність наведено в додатку №3 до висновку. Порівнявши за допомогою програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою Digitals/Delta ХЕ Version 5.0 Professional, наявні каталоги координат з технічної документації з координатами, визначеними під час проведення топографо-геодезичних робіт здійснених GNSS приймачом Zenith35 Pro, зав. № Z5 (свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 2039, чинне до 26.03.2020, видане ННЦ "Інститут метрології" Міністерства економічного розвитку і торгівлі України), виявлено накладання меж земельних ділянок, що наведено в додатку №4 до висновку. Порівнявши за допомогою програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою Digitals/Delta ХЕ Version 5.0 Professional, наявні каталоги координат з технічної документації з координатами, визначеними під час проведення топографо-геодезичних робіт здійснених GNSS приймачом Zenith35 Pro, зав. № Z5 (свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 2039, чинне до 26.03.2020, видане НИТІ "Інститут метрології" Міністерства економічного розвитку і торгівлі України), виявлено накладання меж земельних ділянок, площа накладання становить 0,0028 га, що наведено в додатку № 4 до висновку (а.с. 88-101, т.1 ).

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_18 показав, що ОСОБА_19 є його сусідом. В селі Вересоч є їх садиба та земельна ділянка, де мешкали їх дід та баба по материнській лінії. Він є діючим військовим офіцером та мешкає в м. Києві. У жовтні 2015 року йому зателефонувала мати і сказала, що в них сталася крадіжка. Коли він приїхав, то почав з поліцією вивчати обставини злочину. Гараж був зламаний, в хаті з тильного боку є погреб і можна туди влізти, але коли він зайшов туди, то був здивований, бо раніше між парканом сусіда та тильною стороною садиби була десь відстань півтори метри, а тепер він ледве проходив боком. Тоді він запитав у сусіда з приводу того, що стало значно менше місця між парканом та будівлею, але йому відповів сусід, що у нього на все є документи. Він зателефонував своїй рідній сестрі адвокату ОСОБА_20 і розповів про ситуацію, що у них вкрали землю. Вважає, що відмінність меж земельних ділянок на даний час у тому, що земельна ділянка суттєво звужена та зменшена не менше ніж 1,5 метра. На їх ділянці була береза, тому як пили в дитинстві березовий сік, за березою стояли деякі вишні, паркан повинен бути за вишнями і стояти на іншому боці. З 1997 року по 2015 році з відповідачем не було жодних конфліктів з приводу земельних ділянок. Шовковиця була на стороні сусіда завжди. Приблизно в 1996 році він приїхав з рідним братом та батько попросив відновити огорожу від гаражу, набили нові поперечини, від вулиці зробили поперечини з нержавіючої сталі. В подальшому частина паркану, що йде від сусіда, була зміщена, хоча вони робили її рівною. Не розуміє, чому відповідач це зробив. Йому показали правовстановлюючі документи, в якому є підпис його батька, але цей підпис з`явився вже після смерті батька, і це його дуже обурило. Йому відомо, що його мати набула право власності на житловий будинок в 2004 році.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_21 , показала що вона проживала поруч із Антиповим в селі Вересоч з 1978 року по 1998 рік та була там головою сільради. Сучасні межі не відповідають тим, що були раніше. Відрізок межі, що був раніше між ОСОБА_22 (першим хазяїном) до ОСОБА_19 та ОСОБА_7 змінився десь, приблизно, на два метри. Їй не зрозуміло, чому відсутня документація та рішення сільської ради щодо позивача. Також відомо, що двері в підвал у ОСОБА_7 не відчиняються через порушення меж ділянки.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_23 показав, що є корінним жителем Вересочі. Йому відомо, що раніше у садибі відповідача жив ОСОБА_24 , а тепер відповідач ОСОБА_19 , і тепер є скандали через розташування паркану. Вважає, що там нічого не змінилось. Паркан є на тому самому місці, дерева стали звичайно більшими ніж раніше. Антипов поміняв старий сільський забор на більш новий. Маленький заборчик існував до тих пір, поки у ОСОБА_25 не з`явилась власна пилорама, приблизно після смерті ОСОБА_26 15 років тому.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_27 показав, що він мешкає у Вересочі з 1969 року. Дерева стоять на місці, як і стояли. Є конфлікт за земельну ділянку. Підтверджує, що дерева і паркан стоять так, як і стояли при минулому власнику ОСОБА_28 , і при теперішньому власнику - однаково. Які саме дерева і кількість дерев не знає. Коли була встановлена огорожа між ОСОБА_7 та ОСОБА_19 , йому невідомо. Підтвердив той факт, що є певні неприязні стосунки між ним та ОСОБА_7 .

Надані суду докази оцінюються судом як належні та достовірні. Пояснення свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_27 доводів сторони позивача та змісту письмових доказів не спростовують.

Таким чином, в суді встановлено, що ОСОБА_2 приватизував належну йому земельну ділянку в період дії Земельного Кодексу України 1990 року (в редакції від 13.03.1992 року), який втратив чинність з 01.01.2002. Приватизація земельної ділянки ОСОБА_1 проведена на підставі діючого Земельного кодексу України, прийнятого 25.10.2001.

Відповідно до ст. 6 ЗК України 1990 року громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну.

Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Відповідно до ст. 3 ЗК України 1990 року власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що, по-перше, ОСОБА_2 мав право на приватизацію земельної ділянки, на якій був розташований належний йому житловий будинок, і на приватизацію присадибної ділянки, цільове призначення якої визначалось за діючими у 2001 році категоріями земель; по-друге, виконавчий комітет Вересоцької сільської ради Куликівського району станом на 16.03.2001 мав повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок. Оскільки за спливом 20 років після прийняття оскаржуваного позивачем рішення жоден з учасників справи не надав суду інформації про дату прийняття Вересоцькою сільською радою рішення про делегування повноважень ради її виконавчому комітету, таке рішення суду не було надано. Однак суд виходить з презумпції законності управлінських актів, оскільки при дослідженні книги рішень виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району було виявлено десятки рішень про приватизацію мешканцями села земельних ділянок у 2001 році, які у суду нема підстав поставити під сумнів.

На підставі наведеної вище ст.6 ЗК України 1990 року безплатно земельні ділянки передавались у власність громадян для: ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про розмір земельної ділянки, що була раніше надана в користування власникам житлового будинку по АДРЕСА_3 , суд на підставі погосподарських книг встановив, що площа цієї земельної ділянки становила 0,34 га. За рішенням виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району від 16.03.2001 площа земельної ділянки, яка передається ОСОБА_2 , становила 0,34 га.

За сталою судовою практикою, у разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж земельних ділянок не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про дозвіл на приватизацію земельної ділянки громадянином незаконним ( правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18). Чинне законодавство не обмежує право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок, не були чинними такі обмеження і у 2001 році.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення виконавчого комітету Вересоцької сільської ради Куликівського району від 16.03.2001 № 16 (протокол № 3) про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,34 га, оскільки це рішення було прийнято в межах повноважень виконкому та щодо земельної ділянки, яка перебувала у фактичному користуванні відповідача 0,34 га.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка та її представник після спростування факту підробки рішення про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки від 16.03.2001 № 16, свої позовні вимоги в цій частині не уточнили, а скасування рішення без номеру і дати, як заявлено у позові, не матиме правових наслідків.

Однак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасувати Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 007755, виданого ОСОБА_4 05 жовтня 2001 року на підставі рішення Вересоцької сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46, площа земельної ділянки 0,36 га, підлягають задоволенню виходячи з двох підстав:

1.Виконкомом Вересоцької сільської ради не приймалось рішення про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,36 га.

2.На даний час площа накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 0,0028 га, що приблизно становить різницю між площею 0,36 та 0,34 га.

У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Оскільки право власності ОСОБА_1 на належну їй земельну ділянку площею 0, 30 га на території Вересоцької сільської ради Куликівського району на даний час ніким не оспорюється, воно підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України.

Вирішуючи питання строків позовної давності, суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений в ухвалі від 23.10.2003, відповідно до якого порядок передачі земельних ділянок у власність і надання їх у користування встановлено гл. 2 ЗК 1992 р., який був чинним на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 22 цього Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право. Згідно зі статтями 44, 116 ЗК 1992 р. порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Самовільно зайняті земельні ділянки мають бути повернені за їх належністю без відшкодування витрат, що були зроблені за час незаконного користування. Враховуючи ту обставину, що положеннями ЗК 1992 р. було передбачено спеціальний порядок набуття права власності і права користування земельними ділянками, а самовільне зайняття особами земельних ділянок чи їх частини є незаконним і не породжує у таких осіб прав на ці ділянки, слід визнати, що правопорушення в зазначених правовідносинах є триваючими і строк позовної давності до цих правовідносин не застосовується.

Оскільки спір, що розглядається судом, не пов`язаний безпосередньо з вирішенням питання про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, суд вважає за необхідне заначити, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Оспорювані позивачкою рішення виконкому Вересоцької сільської ради від 16.03.2001 та державний на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 007755, виданий ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , були витребувані судом в межах справи № 737/987/18 у 2018 році, а до цього часу їх зміст був невідомий і недоступний для позивача, тому суд дійшов висновку, що загальний строк позовної давності для їх оскарження позивачем не пропущений і підстав для його поновлення не потребують.

ОСОБА_1 , 1939 року народження, згідно з пенсійним посвідченням, визнана інвалідом І групи від загального захворювання (а.с. 8 т.1) та на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд фактично відмовив у задоволенні позовних вимог до Куликівської селищної ради, а позивачка звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 у мінімальному розмірі на час пред`явлення позову - 768,40 грн.

Відповідно до ч.2,3,4 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Досліджуючи надані докази розміру понесених судових витрат та питання своєчасності подання доказів про їх наявність, з урахуванням вимог закону, суд приходить до наступного:

Представництво адвокатом Тасун Г. А. в суді позивача ОСОБА_1 підтверджено ордером серії ЧН № 06680 від 01.10.2019, договором про надання правової допомоги від 01 травня 2019 року. ОСОБА_3 була присутній у судових засіданнях 17 березня, 05 травня, 27 травня, 09 червня та 22 червня 2021 року, подавала письмові клопотання.

Розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_3 наданий суду своєчасно. Їх розмір, згідно з квитанцією від 01.05.2019 № 77 склав 10 000 грн.

Стаття 59 Конституції України закріпила право кожної людини на професійну правничу допомогу, для надання якої діє адвокатура.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

За судовою практикою, що склалась та відповідає вимогам ч. 6 ст. 137 ЦПК України, суд може зменшити суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, тільки за клопотанням сторони, шляхом оцінки викладених доводів щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат, які можуть доводитись шляхом аналізу наданих адвокатами звітів (розрахунків) послуг з професійної правничої допомоги та актів виконаних робіт (виконання правничої допомоги) та їх співставлення з обставинами справи, поданими процесуальними документами і критеріями, які передбачені ч. 4 ст. 137 ГПК України.

Згідно з Постановою Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 922/619/18, суд не наділений повноваженнями, а відповідно не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи.

Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без вказаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу (постанови Верховного суду від 29.03.2018 у справі № 907/357/16 та від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18).

Таким чином, сторона позивача своєчасно надала суду заяву про стягнення судових витрат, розрахунок їх розміру та докази понесення. Відповідач ОСОБА_2 клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив, доводів щодо їх неспівмірності не надав, що є підставою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам (1 з 2).

Керуючись статтями ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 007755, виданий ОСОБА_4 05 жовтня 2001 року на підставі рішення Вересоцької сільської ради та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 46, площа земельної ділянки 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Рахунок отримувача UA 0026001, Код отримувача 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 30.06.2021.

Суддя А. С. Лібстер