ЦИВІЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО Справа № 170/1009/20
Позовне провадження Провадження № 2/170/33/21
Шацький районний суд Волинської області
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2021 року смт. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі головуючого судді Сушик Н.В., за участю секретаря судових засідань Ковальчук О.П., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Підгородної І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Шацьк під час відеоконференції з Господарським судом Львівської області цивільну справу за позовом адвоката Мелеха Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи,

в с т а н о в и в

Представник позивача звернувся в суд із вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 29.01.2018 року близького 12 год. 50 хв. машиніст потягу №77 сполученням "Ковель-Москва" ОСОБА_3 , рухаючись по вул. Ківерцівській у м. Луцьк здійснив наїзд на ОСОБА_4 , який переходив колію. Внаслідок наїзду ОСОБА_4 загинув на місці пригоди, а потяг за кілька хвилин продовжив рух. 29.01.2018 року за фактом настання події внесено відомості до ЄРДР за № 0000394 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 13.07.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000394 було закрито. В ході досудового розслідування було встановлено, що смерть настала від наїзду потягом. Між наїздом на ОСОБА_4 (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Позивач посилаючись на Ухвалу ВССУ від 30.05.2016 року у справі № 607/18544/14-ц, Постанову № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року, а також п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини власника джерела підвищеної небезпеки, якщо між ним та і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

З постанови про закриття кримінального провадження від 13.07.2018 року вбачається, що в даному випадку має місце факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між подією та завданням шкоди.

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Власником потягу є АТ "Укрзалізниця", а ОСОБА_3 є працівником АТ "Укрзалізниця". ОСОБА_2 - мати загиблого, що підтверджується його свідоцтвом про народження. Позивач втратила рідного сина, близьку людину, який був її опорою та підтримкою. Повністю зруйновано її нормальне життя. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач була близькою з сином, постійно спілкувалась, отримувала підтримку та допомогу. Загиблий був молодого віку, тому позивач позбавлена можливості розраховувати на підтримку сина в майбутньому, тобто в похилому віці вона не зможе розраховувати на допомогу сина. Втрата сина тягне за собою необхідність докладати додаткових зусиль і викликає таку необхідність також і в майбутньому. Важко оцінити глибину душевних страждань позивача, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Крім фактичних теплих відносин між позивачем та її загиблим сином, слід враховувати також психофізичну природу людини, а саме те, що втрата матір`ю дитини є найтяжчою втратою. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Щодо характеру та обсягу страждань - смерть сина є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес, крім того, такі страждання є не лише різкою трагічною подією. Страждання пов`язані зі смертю відрізняються тим, що є не "одномоментними", а "триваючими", тому що втрата сина є непоправною подією. Загиблий навчався в м. Луцьк, проте кожного разу на вихідні приїжджав додому. Майже всі вихідні проводив дома, розповідав матері про свої успіхи в навчанні, про роботу, про особисте життя. Також часто дзвонив до матері будучи в м. Луцьк. Позивачу було дуже складно змиритись з тим, що син покинув рідний дім в зв`язку з тим, що вступив до СНУ ім. Лесі Українки і цілий тиждень чекала настання вихідних, щоб нарешті побачитись з сином. Позивач відчуває пригніченість, депресію, страждання, які кожні вихідні підсилюються, оскільки позивач згадує, що міг приїхати син, якби не 29.01.2018 року. Крім того, позивача й загиблого об`єднував спільний побут, спільні традиції, разом святкували різні події, свята. Після смерті сина позивач не може повноцінно жити також і в частині святкування, оскільки тепер будь-яке релігійне свято чи важливу подію вона не може перебувати у святковому настрої через втрату єдиного сина, що зруйнувало нормальний життєвий устрій позивача. Враховуючи те, що позивач позбавлена підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть сина повністю змінила її життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті 200000 грн. Такий розмір є розумним, справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після важкої втрати. При ухваленні рішення позивач просить суд врахувати, що в загиблого не було умислу на заподіяння собі смерті.

Також позивач просила стягнути відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Представниками відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що жодних доказів, що стали наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервового стресу до позовної заяви не додано. Просили суд врахувати те, що винуватості водія потягу ОСОБА_3 в настанні ДТП під час якої загинув ОСОБА_4 слідчими органами не встановлено, а в свою чергу ОСОБА_4 грубо порушив правила безпеки громадян на залізничному транспорті. Тому представники відповідача просили відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн. в повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась, її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 просила в позові відмовити повністю з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Шацьким райвідділом реєстрації актів цивільного стану 05.05.1999 року вбачається, що ОСОБА_2 є матір`ю загиблого ОСОБА_4 (а.с. 13).

В судовому засіданні встановлено, що 29.01.2018 року близько о 12 год. 50 хв. потяг №77 сполученням "Ковель-Москва" (електровоз ЧС4-113), власником якого є Акціонерне товариство "Українська залізниця", під керуванням машиніста ОСОБА_3 , рухаючись по залізничній колії по вул. Ківерцівська в м. Луцьк, здійснив наїзд на ОСОБА_4 , який переходив колію, в результаті чого останній помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Шацьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 01.02.2018 року). Тіло ОСОБА_4 після ДТП знаходилось між коліями (а.с. 8-9). Згідно відповіді АТ "Укрзалізниця від 27.08.2020 року на адвокатський запит представника позивача, електровоз ЧС4 №113 перебуває на балансі виробничого підрозділу локомотивне депо "Київ-Пасажирський" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (а.с. 10). Згідно довідки від 25.08.2020 року ОСОБА_3 дійсно працює в виробничому підрозділі локомотивне депо "Київ-Пасажирський" з 25.06.1998 року і займає посаду машиніста електровоза в дільниці експлуатації локомотивів (а.с. 11).

Відомості про вказану подію 29.01.2018 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000394, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, однак постановою слідчого від 13.07.2018 року кримінальне провадження №0000394 було закрите за відсутністю складу злочину (а.с. 8-9). З даної постанови слідчого вбачається, що між наїздом на ОСОБА_4 (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). Як зазначається в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року по справі №607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа №336/3665/16-ц).

Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року №61-10154св18 (справа №355/812/17), власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Відповідачем не доведено наявність умислу пішохода ( ОСОБА_4 ) або наявність непереборної сили, тому на нього як на володільця джерела підвищеної небезпеки покладається обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди незалежно від його вини. Адже зі змісту постанови про закриття кримінальної справи вбачається, що дана дорожньо - транспотна пригода, в ході якої загинув ОСОБА_4 , сталася внаслідок неуважності (перебування в наушниках) ОСОБА_4 , а не у зв`язку із бажанням вчинити самогубство.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, у випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За таких обставин, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є підставними.

Пунктами 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

В силу ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особи, яка завдала шкоди,- також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивач безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати сина, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, враховуючи відсутність вини відповідача, те, що загиблий знехтував правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, переходив колію перебуваючи у навушниках, що свідчить про грубу необережність, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 70 000 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. В судовому засіданні представник позивача заявив, що докази щодо розміру витрат пов`язаних з наданням правової допомоги, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тому, у відповідності до ст. 246 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в разі надходження від представника позивача доказів щодо розміру витрат, питання про судові витрати слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог. На підставі ст.ст. 23,1168,1187 ЦК України, керуючись ст.ст. 4,10,12,81,89,141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 (сімдесят тисяч) гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Н.В.Сушик Згідно з оригіналом Суддя Шацького районного суду Волинської області Н.В.Сушик