Номер провадження: 22-ц/813/2750/21
Номер справи місцевого суду: 521/7775/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "РАРДІАН" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ТДВ "Страхова компанія "Гардіан", третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі ТДВ «СК «Гардіан»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 31 серпня 2018 року приблизно о 13 годині 10 хвилин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes C200» д/з НОМЕР_1 , у м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, 7/2 не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Ореl Omega», д/н НОМЕР_2 , який зупинився попереду, чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль марки «Ореl Omega», д/н НОМЕР_2 , належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 28 квітня 2015 року ОСОБА_1 .

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Позивач зазначав, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», то 04 вересня 2018 року він подав до останнього повідомлення потерпілої особи про подію з транспортним засобом та 12 вересня 2018 року подав заяву на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами, які передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стверджував, що після подачі в жовтні 2018 року всіх необхідних документів відповідач у телефонному режимі повідомив йому про розрахунок розміру страхового відшкодування та виплату у розмірі 30000,00 грн. на його розрахунковий рахунок, який було вказано у заяві на виплату страхового відшкодування.

Вказував, що 19 грудня 2018 року своїм листом за №19/12/18/2 ТДВ «СК «Гардіан» відмовило йому у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що водій ОСОБА_2 на час настання дорожньо-транспортної пригоди не був законним володільцем та правомірним користувачем автомобіля «Mercedes C200», д/з НОМЕР_1 , тому не є особою, відповідальність якої застраховано відповідно до полісу АМ/4236744 від 31 липня 2018 року.

Посилаючись на порушення своїх прав, оскільки вважає відмову відповідача у виплаті йому страхового відшкодування незаконною та безпідставною, позивач просив суд стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 30000,00 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення суми страхового відшкодування задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96, ) на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду у розмірі 25904 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот чотири) гривні 76 копійок.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96, ) на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди на користь позивача, оскільки позивач не надав достатніх доказів неправомірних дій зі сторони відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

19 травня 2020 року товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» було подано апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2020 року, відповідно до якої відповідач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове, яким позовні у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт вважає, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2020 року є незаконним та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а отже таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідач в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції жодним чином не було спростовано аргументів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, щодо того, ОСОБА_2 не був на момент ДТП особою, чия відповідальність застрахована.

При цьому, судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин ч. 4 статті 380 Митного кодексу України, згідно якої тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на території України виключно громадянами України, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Апелянт вказує, що подія ДТП, що відбулася 31.08.2018 року із автомобілем Мерседес Бенц С200, д.н.з. НОМЕР_1 , під час керування ним ОСОБА_2 , не є страховим випадком, та не тягне за собою настання обов`язку страховика ТДВ «СК «Гардіан» здійснити виплату страхового відшкодування, оскільки, страховим випадком визнається подія, внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, а застрахованою є відповідальність лише тих осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції також на той факт, що при ухваленні судом першої інстанції не було застосовано іншу норму матеріального права яка підлягала б застосуванню у випадку події ДТП страховим випадком, а саме п. 36.2 ст. 36 закону № 1962.

Якщо виходити з ремонтної калькуляції №206-19 від 14.01.2019 року, яка є невід`ємною частиною висновку експерта № 206-19 від 15 січня 2020 року, при розрахунку вартості запасних частин експертом була врахована надбавка до їх вартості у розмірі 20 % (ПДВ), які не підлягають відшкодуванню за рахунок рахунок страховика. Вартість запасних частин необхідна для проведення відновлювального ремонту відповідно до висновку експерта № 206-19, до вирахування фізичного зносу складає 33552,84 грн.

Таким чином вартість запасних частин за вирахуванням ПДВ до вирахування фізичного зносу складає: 33552,84 грн/120%*100%=27960,70 грн.

Вартість запасних частин за вирахуванням ПДВ та фізичного зносу складає: 27960,70 грн*(1-0,7)=8388,21 грн.

Вартість матеріального збитку без ПДВ складає: 10217,00 грн (вартість робіт)+5621,91 грн (вартість матеріалів) + 8333,21 грн (вартість запасних частин за вирахуванням ПДВ та фізичного зносу)=24227,12 грн.

Таким чином, апелянт вважає, що за наявності підстав для виплати страхового відшкодування, позивач мав би право на отримання страхового відшкодування у сумі 24 227,21 грн.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» в поданій апеляційній скарзі посилається на висновки Верховного суду у аналогічних справах а саме: постанову Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №757/22706/15-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц, від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17, від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17.

З огляду на зазначене, відповідач просить суд апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.06.2020 року апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "РАРДІАН" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2020 року було залишено без руху та повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки зазначені в ухвалі суду.

02.07.2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "РАРДІАН" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ТДВ "Страхова компанія "Гардіан", третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення суми страхового відшкодування. Провадження по вказаній цивільній справі було відкрито та справу призначено до розгляду, в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного розгляду, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2021 року справу було призначено до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 31 липня 2018 року між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «Гардіан» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АМ/4236744 від 31 липня 2018 року, відповідно до якого був забезпечений транспортний засіб «Mercedes C200», д/з НОМЕР_1 , зі строком дії з 01 серпня 2018 року до 31 липня 2019 року, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4236744 від 31 серпня 2018 року, із встановленим лімітом відповідальності у розмірі 100000,00 грн., франшиза 0 грн. (а.с. 14, 67).

Таким чином, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» за взаємною згодою сторін.

Зі змісту листа Одеської митниці ДФС №4585/10/15-70-69 від 18 вересня 2018 року вбачається, що транспортний засіб «Mercedes C200» д/з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , був ввезений на митну територію 18 липня 2018 року в зоні діяльності Одеської митниці ДФС громадянином ОСОБА_3 , який є особою, яка мала право використовувати зазначений транспортний засіб на митній території України (а.с. 68).

Відповідно до ч. 4 ст. 380 МК України користування транспортним засобом на території України іншими особами є неправомірним.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб «Mercedes C200», д/з НОМЕР_1 , зареєстрований на території Республіки Болгарія (а.с. 69).

Встановлено, що в матеріалах справи відсутні доказів того, що автомобіль «Mercedes C200», д/з НОМЕР_1 , належить на праві власності або на праві користування ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року за заявою представника позивача по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза (а.с. 127-129).

Відповідно до висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля «Ореl Omega», р/н НОМЕР_2 , за №206-19 від 15 січня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Ореl Omega», р/н НОМЕР_2 , 1998 року випуску, ОСОБА_1 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 31 серпня 2018 року, станом на дату настання зазначеної пригоди визначається рівною 25904,76 грн. (а.с. 142-162).

Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 27 серпня 2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 56).

Встановлено, що ТДВ «СК «Гардіан» є юридичною особою, має свою печатку та банківський рахунок, що підтверджується детальною інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 22-29).

З матеріалів справи вбачається, що 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Гардіан» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» (а.с. 15-16).

12 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою потерпілого про виплату страхового відшкодування (а.с. 17).

Листом за №19/12/18/2 від 19 грудня 2018 року ТДВ «СК «Гардіан» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, так як вважає, що відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити останньому виплату страхового відшкодування, оскільки водій ОСОБА_2 на час настання дорожньо-транспортної пригоди не був законним володільцем та правомірним користувачем автомобіля «Mercedes C200», д/з НОМЕР_1 , тому не є особою, відповідальність якої застраховано відповідно до полісу АМ/4236744 від 31 липня 2018 року (а.с. 18-19).

Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши пояснення заявника та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення Малиновського районного суду м. Одеси не відповідає в повній мірі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування» та розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються дані правовідносини.

Судом встановлено, що 31 серпня 2018 року приблизно о 13 годині 10 хвилин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes C200», д/з НОМЕР_1 , по вул. Люстдорфська дорога,7/2 у м. Одесі не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Ореl Omega», д/н НОМЕР_2 , який зупинився попереду, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_2 п. 13.1 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Вина ОСОБА_2 в скоєнні ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року, відповідно до якої останній був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с. 12-13).

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «Ореl Omega», д/н НОМЕР_2 , належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 28 квітня 2015 року - ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому суд при ухваленні рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача ОСОБА_2 у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю «Ореl Omega», д/н НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що 31 липня 2018 року між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «Гардіан» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АМ/4236744 від 31 липня 2018 року, відповідно до якого був забезпечений транспортний засіб «Mercedes C200», д/з НОМЕР_1 , зі строком дії з 01 серпня 2018 року до 31 липня 2019 року, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4236744 від 31 серпня 2018 року, із встановленим лімітом відповідальності у розмірі 100000,00 грн., франшиза 0 грн. (а.с. 14, 67).

Таким чином, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» за взаємною згодою сторін.

Зі змісту листа Одеської митниці ДФС №4585/10/15-70-69 від 18 вересня 2018 року вбачається, що транспортний засіб «Mercedes C200» д/з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , був ввезений на митну територію 18 липня 2018 року в зоні діяльності Одеської митниці ДФС громадянином ОСОБА_3 , який є особою, яка мала право використовувати зазначений транспортний засіб на митній території України (а.с. 68).

Відповідно до ч. 4 ст. 380 МК України користування транспортним засобом на території України іншими особами є неправомірним.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб «Mercedes C200», д/з НОМЕР_1 , зареєстрований на території Республіки Болгарія (а.с. 69).

Встановлено, що в матеріалах справи відсутні доказів того, що автомобіль «Mercedes C200», д/з НОМЕР_1 , належить на праві власності або на праві користування ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року за заявою представника позивача по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза (а.с. 127-129).

В преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961 від 01 липня 2004 року (далі - Закон України №1961 від 01 липня 2004 року) зазначається, що даний Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 2 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно ст. 21 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У ст. 6 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлює наступне.

Пункт 1.4. статті 1 - особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Пункт 1.5. статті 1 - наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Пункт 1.6. статті 1 - власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Пункт 1.7. статті 1 - забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована;

Пункт 1.8. статті 1 - страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору;

Пункт 1.12. статті 1 - дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Стаття 6 - страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пункт 22.1. статті 22 - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пункт 37.1. статті 37 - підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільний кодекс України

Частина 1 статті 397 - володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Частина 3 статті 397 - фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Частина 1 статті 1187 - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частина 2 статті 1187 - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 3 статті 1187 - особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Митний кодекс України

Частина 1 статті 380 - тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність права на управління транспортним засобом у водія «Mercedes C200» д/з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , на момент скоєння ним ДТП та підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала цей автомобіль.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Mercedes C200» д/з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у водія ОСОБА_2 .

Виходячи з аналізу положень статті 627 ЦК України та статті 60 ЦК України, сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відтак, судом першої інстанції, дослідивши правила та умови укладення договору страхування, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АМ/4236744 від 31 серпня 2018 року) з умовами щодо відповідного страхового платежу, який страховик повинен здійснити страхувальнику, що є особою, відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, судом не встановлено спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового до одного року використання.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях ГПК України.

Крім того, на позивача покладено обов`язок доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи з положень частин 1, 3, 4 статті 81 ЦПК України, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ТДВ «СК «Гардіан» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АМ/4236744 від 31 липня 2018 року, в якому був зазначений автомобіль марки «Mercedes C200», д/з НОМЕР_1 , то саме відповідач ТДВ «СК «Гардіан» зобов`язано було здійснити виплату страхового відшкодування позивачу.

При цьому суд звертає увагу на той факт, що при укладенні з ОСОБА_2 договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АМ/4236744 від 31 липня 2018 року, ТДВ «СК «Гардіан» та добровільно застрахувало його цивільну відповідальність, тобто взяло на себе зобов`язання відповідно до Закону України №1961 від 01 липня 2004 року.

Відповідно до п. 14.2 ст. 14 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176 цс 18.

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності особи, якою завдано шкоду, обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Та обставинна, що позивач згідно з ч. 8 ст. 380 МК України та п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388 не зареєстрував (перереєстрував) автомобіль протягом десяти діб після митного оформлення не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Така причина серед випадків, встановлених ст. 37 Закону - відсутня.

Більш того, п. 37.1.3. ст 37 Закону (на яку посилався страховик) вказує на таку підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування, як невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що ТДВ «СК «Гардіан» в порушення вимог Закону України №1961 від 01 липня 2004 року, відмовило ОСОБА_1 у визнанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 31 серпня 2018 року у м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога,7/2, внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб «Ореl Omega», д/н НОМЕР_2 , 1998 року випуску, страховим випадком та в виплаті позивачу страхового відшкодування, що підтверджується листом ТДВ «СК «Гардіан» (а.с. 18-19).

Посилаючись на норму абз. 22 п. 1.10 Правил дорожнього руху України, відповідно до якої власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи, страховик не врахував, що ці Правила (згідно із п. 1.1. Загальних положень) відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а не вимоги щодо надання документів страховику для отримання страхового відшкодування.

У пункті 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Оцінюючи доводи відповідача (страховика) про те, що з вартості заявленого до відшкодування матеріального збитку має бути виключена сума ПДВ, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 22 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 38 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

За таких обставин, суд вважає, що ТДВ «СК «Гардіан» зобов`язано виплатити позивачу суму страхового відшкодування.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних норм законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відповідно до висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля «Ореl Omega», р/н НОМЕР_2 , за №206-19 від 15 січня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Ореl Omega», р/н НОМЕР_2 , 1998 року випуску ОСОБА_1 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 31 серпня 2018 року, станом на дату настання зазначеної пригоди визначається рівної 25904,76 грн. (а.с.142-162).

Таким чином, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи сума матеріальної шкоди, яка була спричинена позивачу складає 25904,76 грн.,

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача ТДВ «СК «Гардіан» суми матеріальної шкоди в розмірі 25904,76 грн. з огляду на наступне.

За загальними правилами, визначеними статтями 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, відповідно до норм ч.ч.1,2,3 ст.22 ЦК України.

Збитками, в даному випадку, визнаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

Оцінюючи доводи відповідача (страховика) про те, що з вартості заявленого до відшкодування матеріального збитку має бути виключена сума ПДВ, суд виходить з такого.

Як видно з «пояснень» до ремонтної калькуляції до висновка експерта ціни на запчастин взяті як ціни виробника (вони не завжди співпадають) + 20%.

Суд виходить з того, що відповідно до п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Отже, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ.

У зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ.

Отже, вартість ПДВ відшкодовується страховиком при наданні доказів проведення ремонту автомобіля. Це слідує з того, що податок на додану вартість - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець.

Разом із тим, позивач не просить відшкодувати йому витрати на оплату ремонтних робіт, а заявляє про відшкодування оціненого матеріального збитку. У висновку експерта окремо не виділено окремо суму ПДВ, а нараховані 20 % на ціни на запчастини включені до ремонтної калькуляції, яка складається за результатами технічного огляду КТЗ у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, від 24.11.2003, № 142/5/2092, а не до вартості відновлювального ремонту.

Таким чином вартість запасних частин за вирахуванням ПДВ до вирахування фізичного зносу складає: 33552,84 грн/120%*100%=27960,70 грн.

Вартість запасних частин за вирахуванням ПДВ та фізичного зносу складає: 27960,70 грн*(1-0,7)=8388,21 грн.

Вартість матеріального збитку без ПДВ складає: 10217,00 грн (вартість робіт)+5621,91 грн (вартість матеріалів) + 8333,21 грн (вартість запасних частин за вирахуванням ПДВ та фізичного зносу)=24227,12 грн.

Таким чином, колегія суду погоджується з доводами апелянта, що позивач має право на отримання страхового відшкодування у сумі 24 227,21 грн.

З огляду на вищевказане, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» - підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнення суми страхового відшкодування.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2020 року змінити в частині розміру стягнення суми страхового відшкодування.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96, ) на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду у розмірі 24227,12 (двадцять чотири тисячі двісті двадцять сім) гривень 12 (дванадцять) копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 02 липня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе