У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2021 Справа №607/1596/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. про примусове проникнення до житла боржника, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. звернулася до суду із поданням про примусове проникнення до житла, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №59869763 з виконання рішення суду, яке на даний час є невиконаним, оскільки боржник ухиляється від його виконання.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №59869763 з виконання виконавчого листа №607/1596/19 від 04 червня 2019 виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 15 липня 2010 року у сумі 126 789 грн. 68 коп.

Головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції У Тернопільській області Бистрицьким О.А. 27 серпня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59869763 з виконання виконавчого документа №607/1596/19 від 04 червня 2019 виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

17 лютого 2020 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції У Тернопільській області Іваніцькою І.Ю. винесено постанову про передачу виконавчого провадження №59869763 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

17 лютого 2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №59869763.

В ході виконання виконавчого листа державним виконавцем встановлено, що боржнику належить на праві власності 1/6 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва виданого 06 березня 1994 року згідно розпорядження органу приватизації №6405 від 25 лютого 1994 року, що вбачається з відповіді ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» №252/07-2 від 05 березня 2020 року.

Також згідно з відомостями Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області станом на 25 травня 2020 року за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб легковий автомобіль марки Daewoo Sens, 2004 року випуску, дата реєстрації 27 липня 2004 року, номерний знак НОМЕР_1 .

04 червня 2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. в рамках виконавчого провадження №59869763 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме накладено арешт на автомобіль Daewoo Sens, 2004 року випуску, дата реєстрації 27 липня 2004 року, номерний знак НОМЕР_1 .

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. від 04 червня 2020 року у виконавчому провадженні № 59869763 оголошено в розшук вищевказане майно боржника.

26 жовтня 2020 року, 02 грудня 2020 року, 05 лютого 2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. надіслано вимоги у яких боржника ОСОБА_1 повідомлено про призначення примусового виконання судового рішення за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та зобов`язано останнього бути присутнім на місці проведення виконавчих дій та забезпечити безпосередній доступ до майна, що підтверджується відповідними квитанціями АТ «Укрпошта» про відправку рекомендованого листа.

Як вбачається з актів складених старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. від 03 листопада 2020 року, 08 грудня 2020 року, 18 лютого 2021 року виходами державного виконавця за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 встановлено, що перевірити майновий стан боржника та здійснити дії щодо опису майна боржника не виявилось можливим, оскільки двері були зачинені.

Згідно наданої на запит державного виконавця відповіді Пенсійного фонду України за № від 16 листопада 2020 року, інформація про ОСОБА_1 , який працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, а також інформація про останнє місце роботи відсутня.

Також згідно наданої на запит державного виконавця відповіді Пенсійного фонду України за № від 16 листопада 2020 року інформація про отримання боржником ОСОБА_1 пенсії відсутня.

Відповідно до листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №24/04.1-28 від 11 січня 2021 року, станом на 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 серед власників пакетів голосуючих акцій (5% і більше) акціонерних товариств, відсутній.

Технологічні транспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровані, що вбачається з відповіді Управління держпраці у Тернопільській області №109/01-05-8.3/21 від 11 січня 2021 року.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець, як на підставу для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, вказує, що, рішення суду боржником і не виконано, а проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника не виявляється можливим, оскільки боржник не надає до нього доступу.

В силу положень ст.18 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», а також згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, - виконання судового рішення є завершальною частиною судового процесу та невід`ємною складовою гарантованого державою права на справедливий суд.

За змістом частин другої, третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Обов`язковість виконання судових рішень, як невід`ємна складова частина права громадянина на справедливий суд, встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та відповідними нормами (ст.ст.6, 13, ст.1 Першого протоколу) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, №60750/00, 20.07.2004) ЄСПЛ беззастережно зазначив, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 18 Закону містить перелік обов`язків і прав виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Зокрема, п.4 ч.3 ст.18 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із Законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Таким чином, рішення суду обов`язкові до виконання та державний виконавець зобов`язаний вживати всіх необхідних дій для цього.

Відповідно до вимог ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до вимог ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Як передбачено ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з ч.1 ст.439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу вимог п.п.4,13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Державний виконавець звертається до суду із поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

В свою чергу, відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст.64 Конституції України). Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, можна дійти висновку, що державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу або звернення стягнення, зобов`язаний керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження», зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

При цьому, надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника можливе лише за наявності відповідних обґрунтованих підстав та беззаперечних доказів на їх підтвердження.

Таким чином, законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна.

З матеріалів справи вбачається, що бездіяльність боржника призводить до тривалого невиконання виконавчого документа (рішення суду), що тягне за собою порушення строків виконання, а також порушує вимоги чинного законодавства щодо обов`язковості та остаточності судових рішень.

Державним виконавцем вживались всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання виконавчого листа, виданого 04 червня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Державним виконавцем за неодноразово здійснювалися виходи за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Проте, доступу до квартир надано не було, у зв`язку з чим провести опис та арешт майна боржника не виявилось можливим, про що складені відповідні акти.

В даному випадку суд розцінює поведінку боржника ОСОБА_1 як бездіяльність, яка виражається у не вчиненні дій, які він зобов`язаний був і міг вчинити, але не вчинив, що свідчить про свідоме ухилення боржником від допуску виконавця до житла яке має свій вияв у формі бездіяльності.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. про примусове проникнення до житла боржника, слід задовольнити, надати дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 , оскільки державним виконавцем на адресу боржника неодноразово направлялися вимоги державного виконавця, однак боржник на вимоги державного виконавця не відреагував, на місце проведення виконавчих дій не з`являється, чим умисно створює перешкоди для проведення виконавчих дій.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, Законом України Про виконавче провадження, суд,

УХВАЛИВ:

Подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Герелевич О.М. про примусове проникнення до житла боржника задовольнити.

Надати дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 , для виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/1596/19 від 04 червня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. М. Позняк