____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/313/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021 року

Київський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Калашнікової О.І.

при секретарі Якубовській О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

Встановив:

АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» у серпні місяці 2020 року звернувся до суду з вимогами постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором від 02.12.2013 року у сумі 55367,48 грн, стверджуючи, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконала: своєчасно не повернула кредитні кошти і не сплатила відсотки за користування кредитом, тому і утворилась заборгованість за договором кредиту, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 38671,11грн, заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в сумі 16696,37 грн. У відповідності до положень ст.33 ЦПК України позов було розподілено судді Калашніковій О.І. Ухвалою суду від 07.09.2020 року позов прийнято до провадження, відкрите спрощене позовне провадження і справу призначено до судового розгляду з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи.

15.10.2020 року відповідач надала відзив на позов.

28.10.2020 року до суду від Банку надійшла відповідь на відзив.

17.11.2020 року відповідач надала заперечення на відзив. Банк 17.12.2020 року в поясненнях виклав додаткові доводи щодо позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач позов визнала частково і надала свої розрахунки щодо грошових коштів, отриманих від Банку і коштів, повернутих Банку.

Представник Банку надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 02.12.2013 року між позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно умов якого відповідачу видається кредитна карта, встановлюється кредитний ліміт за платіжною карткою та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів, що діяли на момент укладання між сторонами договору.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2020 року становить 55367,48 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту 38671,11 грн., заборгованість за простроченими відсотками складає 16696,37 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як убачається з матеріалів справи, у Анкеті-заяві містяться лише анкетні дані відповідача та волевиявлення останньої на отримання кредитної картки. Відповідно до Витягу з Умов та правил надання банківських послуг банк у разі прийняття позитивного рішення випускає клієнту картку на підставі Заяви. Разом з тим, з копії Анкети-заяви неможливо встановити, яке саме рішення було прийнято банком та тип банківської картки, яку отримала відповідач: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», у разі її отримання, а, отже, і відсоткову ставку за користування кредитом, яка безпосередньо залежить від типу банківської картки.

За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 02.12.2013 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути і заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.12.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів ,обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомлений та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розміру та порядку їх нарахування.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (провадження № 14-13цс19) зазначено, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.08.2011року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом ( 19.01.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин вимоги банку про стягнення відсотків задоволенню не підлягають.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (провадження № 14-13цс19), обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Щодо заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне.

Як убачається з наданих Банком розрахунку заборгованості (а.с.11-22) і виписки за договором б/н ОСОБА_1 станом на 06.07.2020 року (а.с.23-39) з позичальнику за період з 19.12.2013 року по червень 2020 року нараховувались і списувались з її рахунків, відкритих у Банку не тільки тіло кредиту, а і відсотки (ставка змінювалась з 27,6% до 32,4%, до 42%, до 35%), пеня, штрафи. Так, на виконання умов кредитного договору позичальник отримала 02.12.2013 кредитну картку №5168…..9203 з терміном дії до 08/17 (а.с.41). У зв`язку з втратою цієї кредитної картки 15.10.2014 року ОСОБА_1 отримала нову кредитну картку - № НОМЕР_1 з терміном дії до 01/18. На момент видачі нової кредитної картки на рахунку у позичальника були наявні грошові кошти в сумі 10052 грн. 08 коп. ( а.с.34 виписка за договором б/н) і до 01.05.2020 року саме з цієї картки Банк списував відсотки за користування кредитом, інші банківські операції за цією карткою не проводились з листопада 2014 року. Окрім того, на момент укладання кредитного договору ОСОБА_1 з 2009 року уже мала особистий рахунок у ПАТ АК «Приватбанк» і для користування своїм рахунком неодноразово отримувала банківські картки, які також використовувались банком для списання як відсотків за користування кредитом, так і пені і штрафів (а.с. 41,23-39).

Перевіривши надані Банком і надані відповідачем розрахунки заборгованості за кредитом, суд встановив, що станом на 01.06.2018 року за ОСОБА_1 не рахувалось будь-якої заборгованості за кредитним договором від 02.12.2013 року. За період з 14.06.2018 року ОСОБА_1 отримала від Банку кредитні кошти в загальній сумі 166338,53 грн., повернула кредитних коштів на суму 144163,27 грн., сплатила відсотків і пені на суму 14886,76 грн., відповідно, залишок за тілом кредиту складає 7288,5 грн.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (провадження № 14-13цс19) « з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Разом з тим, Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог банку в частині стягнення боргу за тілом кредиту.

Згідно з вимогами ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З урахуванням викладеного вимоги банку в частині стягнення з ОСОБА_1 боргу за тілом кредиту в сумі 7288,5 грн. підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2102 грн.

Керуючись ст.ст.258,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 зареєстрована АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитом б/н від 02.12.2013 в сумі 7288 грн. 50 коп. і витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

В іншій частині позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата складання повного тексту судового рішення 17.02.2021 року.

Суддя Калашнікова О. І.