Провадження № 2/686/348/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді - Заворотної О.Л.,

секретаря судового засідання - Сікори Ю.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Хмельницький в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Хмельницькому, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням

встановив:

В грудні 2020 ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду із позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Хмельницькому, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, в обґрунтування якого вказав, що слідчим Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому Надточієм А.О. проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000108 від 22.03.2017, де позивач має статус потерпілого. 27.04.2020 користуючись правами потерпілого на підставі ст. 220 КПК України позивач звернувся до слідчого Надточія А.О. із клопотанням про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000108 від 22.03.2017, а саме, допит потерпілого за місцем проживання у ФРН. 18.05.2020 слідчий Надточій А.О. будучи посадовою особою органу державної влади, слідчим ТУ ДБР у м. Хмельницькому, здійснюючи надані йому законом повноваження виніс постанову про відмову у задоволенні клопотання. Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.05.2020, постанову слідчого від 18.05.2020 на підставі скарги позивача, скасовано як незаконну. У зв`язку з чим, на підставі ст. 56 Конституції України, позивач просить відшкодувати йому завдану моральну шкоду, завдану незаконним рішенням посадової особи органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, яку оцінює в 100000грн.

В судовому засіданні позивач позовну вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Хмельницькому позовні вимоги не визнав, надав відзив на позовні заяву, в якому зазначив, що процесуальні рішення, на які посилається позивач, та розцінені ним як незаконні, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Відповідно до положень статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право закодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не заповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в спірних правовідносинах цивільного судочинства саме на Позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її фактичного розміру, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, але й зобов`язаний надати суду достовірні та переконливі докази фактичної наявності моральної шкоди, а також довести причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною йому шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням процесуальних прав позивача.

Ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Баєва С.М. від 27 травня 2020 року свідчить про реалізацію Позивачем, передбаченого вимогами статей 303-308 КПК України, права на оскарження процесуальних рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає позивач.

У той же час позивач не надав до суду жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому слідчим ТУ ДБР у м. Хмельницькому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування гарантовано статтею 303 КПК України.

Реалізація механізму оскарження дій чи бездіяльності слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173,1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі неналежні докази, відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 04.07.2018 в справі №641/2328/17. від 04.07.2018 в справі №638/14260/16-ц, від 10.10.2018 в справі №640/3837/17, від 31Л0.2018 в справі №646/5224/17, від 28.11.2018 в справі №638/9055/15-п з аналогічним предметом спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як роз`яснено в пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства України моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Щодо розподілу витрат, зазначено, що позивачем не надано доказів документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Таких доказів Позивач не надав.

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Такого договору про надання правничої допомоги позивач не надав.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач обмежився лише посиланнями на незаконність рішення органу досудового розслідування та завданням йому такою незаконністю морально шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами факт наявності такої шкоди, наявності причинного зв`язку між незаконністю рішення, на його думку, слідчого та можливим завданням йому такої шкоди. Вважає, що підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні, так як позивач скористався наданими йому правами, щодо оскарження відповідних дій чи бездіяльності слідчого, і його порушені права повністю бути відновлені прийнятим судовим рішенням від 27 травня 2020 року. Таким чином, заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними та такими, що не ґрунтуються на приписах законодавства України, а, отже, не підлягають задоволенню.

Представник відповідача Державної казначейської служби України позовні вимоги не визнав, надав відзив на позову заяву в якому зазначив, що Державна казначейська служба України та її територіальні органи у порядку Постанови КМУ № 845 від 03.08.2011 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України, а не відповідає за зобов`язаннями Держави або державних органів.

Позивач ОСОБА_2 представником відповідача по справі визначив Державну казначейську службу України (далі Казначейство), проте у контексті позовної заяви та додатків до неї, позивач жодним чином не довів та не обґрунтував, яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність Казначейство завдало останньому, та у чому полягала протиправність його діяння як відповідача.

Позивач в своєму позові помилково ототожнює Державу Україну з державним органом - Державною казначейською службою України, що є порушенням ч. 2 ст.176 ЦК України, відповідно до якої, юридичні особи, створені державою, якою і є Державна казначейська служба України, не відповідають за зобов`язаннями Держави.

Жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - постанова Пленуму В СУ №4) моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4, загальними підставами відшкодування завданої громадянинові моральної шкоди є: наявність, власне, такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходів, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ОСОБА_2 не надав жодних доказів заподіяння йому моральної шкоди.

При прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди (а саме визначенню розміру вищому ніж мінімальний), необхідно дослідити яких моральних втрат зазнав позивач, які нормальні життєві зв`язки порушено і які зусилля необхідно докласти для організації свого життя. Які страждання заподіянні в наслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Державна казначейська служба України не перебувала із позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдавала і не могла завдати останньому шкоди чи будь-яких інших втрат.

У постанові від 15.07.2020 по справі №641/76/18 Верховний суд зазначив, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювала шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатом розгляду скарг позивачів зобов`язано відповідачів вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачам моральної шкоди. Таку ж позицію у подібній ситуації прийняв Верховний суд у постанові від 02.12.2019 по справі 638/7540/17.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки самим же позивачем не було вказано яке саме його право порушено Державною казначейською службою України та не було наведено доказів заподіяння останньому моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного, Державна казначейська служба України, просить суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Слідчим управлінням територіального управління ДБР у м. Хмельницькому проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000108 від 22.03.2017.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_2 має статус потерпілого.

27.04.2020 на підставі ст. 220 КПК України ОСОБА_2 заявив клопотанням про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000108 від 22.03.2017, а саме, допит потерпілого за місцем проживання у ФРН.

18.05.2020 слідчим Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому Надточієм А.О. винесена постанова про відмову у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_2 .

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.05.2020, постанову слідчого від 18.05.2020 на підставі скарги позивача, скасовано як незаконну.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував незаконним процесуальним рішенням слідчого, з огляду на його скасування слідчим суддею.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 на постанову слідчого свідчить про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

До таких висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 04 липня 2018 року в справі (провадженні) № 61-7053зпв18, від 04 липня 2018 року в справі (провадженні) № 61-11766св18 від 31 жовтня 2018 року в справі (провадженні) № 61-7478св18 з аналогічним предметом спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням слідчого, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280, 430 ЦПК України, ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1174,1176 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Хмельницькому, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач : Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, , 29001, м. Хмельницький, вул. Пилипчука, 28.

Відповідач : Державна казначейська служба України, , 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Дата складання повного тесту рішення 01.03.2021.

Суддя: