справа № 361/1126/21
провадження № 6/361/154/21
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Зазимко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош Альони Василівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року головний державний виконавець Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Відділ ДВС) Сірош А.В. звернулася до суду з поданням, у якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційна номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання ним зобов`язань, покладених на нього виконавчими документами в межах зведеного виконавчого провадження № 64324884 з примусового виконання виконавчих листів № 361/6798/17, виданих 10 червня 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 97200 грн., відсотків за користування позикою в розмірі 13010 грн. 11 коп. за період з 01 листопада 2016 року по 17 жовтня 2017 року, трьох відсотків річних у розмірі 2932 грн. 00 коп. за період з 31 жовтня 2016 року по 02 листопада 2017 року, інфляційних втрат у розмірі 13921 грн. 62 коп. за період з 31 жовтня 2016 року по 02 листопада 2017 року (ВП 58493204) та судового збору в розмірі 1270 грн. 65 коп. (ВП 58493058); виконавчих листів № 361/6231/19, виданих 17 серпня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк) заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 квітня 2018 року в розмірі 188392 грн. 78 коп. (ВП 63362299) та судового збору в розмірі 2825 грн. 89 коп. (ВП 63351469).

В обґрунтування подання зазначала, що у Відділі ДВС на примусовому виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 64324884 з примусового виконання вказаних вище виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 зазначених сум заборгованості.

Боржник ОСОБА_1 у встановлений строк добровільно суму боргу не сплатив, рішення суду не виконує, декларацію про доходи ним не надано, на виклики державного виконавця до Відділу ДВС для надання пояснень з приводу невиконання судових рішень не з`являється, про причини такої неявки державного виконавця не повідомляє, майно, яке належить йому на праві власності, відсутнє, будь-які доходи не одержує, має відкриті рахунки в банківських установах України, на які накладено арешт, однак коштів на цих рахунках для виконання рішення суду недостатньо, за відомостями Державної прикордонної служби України 07 червня 2019 року ОСОБА_1 перетинав державний кордон України. Посилалася на те, що рішення суду боржник добровільно не виконує, від його виконання ухиляється, тому з метою виконання рішення суду є підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Головний державний виконавець Відділу ДВС Сірош А.В. у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд подання за її відсутності.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

У ч. 1 ст. 1291 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-XII (далі Закон № 3857-XII) право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Положення ст. 6 Закону № 3857-XII, ст. 441 ЦПК України дають підстави для висновку про те, що у судовому засіданні має бути доведено юридичний факт умисного ухилення особи від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, обов`язок доведення цього факту покладено на державного виконавця.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що законодавством передбачено юридичну санкцію у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а саме за ухилення від їх виконання; таке ухилення може статися як з об`єктивних, так і суб`єктивних для боржника причин, які підлягають встановленню у судовому засіданні.

Верховний Суд України в інформаційному листі від 01 лютого 2013 року Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України роз`яснив, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження (на даний час п. 19 ч. 3 ст. 18 цього Закону) означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України (після 15 грудня 2017 року ч. 3 ст. 12 ЦПК України) наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 64324884 з примусового виконання виконавчих листів № 361/6798/17, виданих 10 червня 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 97200 грн., відсотків за користування позикою в розмірі 13010 грн. 11 коп., трьох відсотків річних у розмірі 2932 грн. 00 коп., інфляційних втрат у розмірі 13921 грн. 62 коп. (ВП 58493204) та судового збору в розмірі 1270 грн. 65 коп. (ВП 58493058); виконавчих листів № 361/6231/19, виданих 17 серпня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приват Банк заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 квітня 2018 року в розмірі 188392 грн. 78 коп. (ВП 63362299) та судового збору в розмірі 2825 грн. 89 коп. (ВП 63351469).

У ході виконання зазначеного вище зведеного виконавчого провадження державним виконавцем на адресу боржника ОСОБА_1 направлялися виклики щодо його явки до державного виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання ним рішень суду, зокрема, 27 березня 2020 року за вих. № 46813, 16 червня 2020 року за вих. № 54321, 30 жовтня 2020 року за вих. № 68814, 20 листопада 2020 року за вих. № 71041 та 11 грудня 2020 року за вих. № 78104.

Підтвердження отримання цих повідомлень боржником ОСОБА_1 до подання державним виконавцем не додано.

У ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п. п. 1, 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця. Подання має обов`язково містити зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

У матеріалах виконавчого провадження відсутня будь-яка інформація про обізнаність боржника ОСОБА_1 про відкриті стосовно нього виконавчі провадження, відсутня також інформація про отримання ним направлених державним виконавцем викликів до Відділу ДВС.

Головний державний виконавець Відділу ДВС Сірош А.В. належних і допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання ним зобов`язань до подання не додала.

Суд вважає, що сам по собі факт невиконання рішення суду боржником не є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Доказів того, що боржник ОСОБА_1 , будучи обізнаним з відкритими стосовно нього виконавчим провадженням, умисно ухиляється від виконання судових рішень, головний державний виконавець Сірош А.В. до подання не додала.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи наведені обставини, підстав для обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України судом не вбачається, оскільки факт його умисного ухилення від виконання судових рішень державним виконавцем не доведено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 260, 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні подання головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош Альони Василівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Дутчак І. М.