судді Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Усика Г. І.
справа № 394/876/17
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя.
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року, за час якого за їх спільні кошти та спільною працею набули майно, що є їх спільною сумісною власністю, яке підлягає поділу між ними в рівних частках.
Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:
- визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя наступне майно: житловий будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 ; будівлю магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 400,00 кв. м, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 ; автомобіль «Toyota Land Cruiser 120», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску; автомобіль «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2000 року випуску, автомобіль «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, грошові кошти на рахунку «Депозит Плюс» у розмірі 128 342,78 грн на рахунку НОМЕР_4 в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приват Банк»), МФО 305299, ОКПО 14360570, грошові кошти на рахунку «Депозит Плюс» у розмірі 100 000,00 грн на рахунку НОМЕР_5 в
АТ КБ «ПриватБанк»,МФО 305299, ОКПО 14360570; грошові кошти на рахунку «Стандарт» у розмірі 11 000,00 дол. США (291456,00 грн за курсом Національного банку України, далі - НБУ) на рахунку НОМЕР_6 в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ОКПО 14360570; грошові кошти у розмірі 1 000,00 грн на рахунку НОМЕР_7 в
АТ КБ «ПриватБанк»МФО 305299, ОКПО 14360570;
- визнати за нею право власності на 1/2 частини: житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сараю, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура; будівлі магазину, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та складається з частини першого поверху, ганку; земельної ділянки площею 400,00 кв. м, яка розташована за адресою:
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь: вартість 1/2 частини автомобіля «Toyota Land Cruiser 120», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску у розмірі 272 376,00 грн, залишивши автомобіль у власності відповідача; стягнути з
ОСОБА_2 на користь позивача вартість 1/2 частини автомобіля «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2000 року випуску в розмірі 91 112,10 грн, залишивши автомобіль у власності відповідача; вартість 1/2 частини автомобіля «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску у розмірі 160 122,75 грн, залишивши автомобіль у власності відповідача; 1/2 частини грошових коштів на рахунку «Депозит Плюс» у розмірі 128 342,78 грн на рахунку НОМЕР_4 в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ОКПО 14360570, грошових коштів на рахунку «Депозит Плюс» у розмірі 100 000,00 грн на рахунку НОМЕР_5 в
АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ОКПО 14360570, грошових коштів на рахунку «Стандарт» у розмірі 11 000,00 дол. США (291 456,00 грн за курсом НБУ) на рахунку НОМЕР_6 в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ОКПО 14360570; грошових коштів у розмірі 1 000,00 грн на рахунку НОМЕР_7 в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ОКПО 14360570. Визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на житловий будинок з нежитловим приміщенням магазину на АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись з указаним позовом, відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому просив:
- визнати його особистою приватною власністю житловий будинок АДРЕСА_1 ;
- визнати удаваними в частині покупця: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 13 листопада 2014 року, що укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як продавцями з однієї сторони та ОСОБА_6 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тереховою С. В., встановивши дійсним покупцем за договором ОСОБА_1 ; договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , що укладений між ОСОБА_7 як продавцем та ОСОБА_6 як покупцем від 21 вересня
2017 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тітаренко Н. В., встановивши дійсним покупцем за договором ОСОБА_1 ; договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_6 від 05 вересня 2017 року, що посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Степаненко Р. Г., встановивши дійсним покупцем за договором ОСОБА_1
- визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на паєнагромадження в житлово-будівельному кооперативі «Капучіно-8» на придбання квартири АДРЕСА_8 , квартири АДРЕСА_5 ; квартири АДРЕСА_4 ; житлового будинку
- стягнути із ОСОБА_1 на його користь різницю у вартості спільно нажитого майна в сумі 751 836,50 грн.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що фактично все майно набуте подружжям у шлюбі, придбано за його зароблені кошти, оскільки
ОСОБА_1 була оформлена приватним підприємцем лише формально, а всією господарською діяльністю на станції технічного обслуговування та в магазинах займався він особисто. Звернувшись до адвоката та перевіривши дані реєстрів прав власності, йому стало відомо, що дві квартири у м. Кропивницькому придбані за спільні кошти, які він надавав позивачу, ОСОБА_1 оформила на свою дочку від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 . Нерухомість у ЖБК «Капучіно» - квартиру АДРЕСА_8 , позивач не встигла зареєструвати на ОСОБА_6 , а лише звернулася до державного реєстратора з можливістю замінити власника квартири із себе на дочку, хоча саме вона повністю сплатила пайовий внесок. ОСОБА_6 на момент придбання спірних квартир мала 20 років, навчалась у вищому навчальному закладі на платній основі, за навчання якої сплачувала ОСОБА_1 за кошти, які він їй надавав, а тому не могла дозволити придбати собі нерухомість на таку значну суму. Кошти на придбання будинку на
АДРЕСА_6 позивач теж отримала від нього, проте як виявилося пізніше, будинок було оформлено на її матір. Згоди на розпорядження спільними коштами він відповідачці не надавав, ОСОБА_1 умисно оформила спільне сумісне майно на третіх осіб з метою уникнення поділу цього майна між подружжям, а тому такі угоди є удаваними в частині покупців.
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набутий за час перебування у шлюбі: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; будівлю магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль «Toyota Land Сruiser 120», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску; автомобіль «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2000 року випуску; автомобіль «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сараю, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура, припинивши право спільної сумісної власності. Залишено у власності ОСОБА_2 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сараю, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого поверху, ганку, припинивши право спільної сумісної власності. Залишено у власності ОСОБА_2 1/2 частини будівлі магазину, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , який складається з частини першого поверху, ганку. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 400,00 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Залишено у власності ОСОБА_2 1/2 частини земельної ділянки площею

400,00 кв. м, розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Toyota Landcruiser 120», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у розмірі 272 37,00 грн. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2000 року випуску, у розмірі 91 112,10 грн, залишивши автомобіль у власності ОСОБА_2 . У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, у розмірі 160 122,75 грн. Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, припинивши право спільної сумісної власності. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та наявності підстав для їх часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з недоведеності ним того, що отримані ним кошти від продажу автомобілів були витрачені ним на потреби сім`ї та в її інтересах, а тому на користь позивачки підлягає стягненню половина вартості спірного майна, оскільки відчуження майна відбулося проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї. Зауважив, що відчуження автомобіля «Toyota Land Сruiser 120», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, відбулось після припинення фактичних шлюбних відносин.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на будівлю магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею

400,00 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будівлю магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 400,00 кв. м, розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 та їх поділ відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у зазначеній частині, апеляційний суд зазначив, що наведене вище спірне майно набуто за час шлюбу за особисті кошти ОСОБА_2 та використовується ним у підприємницькій діяльності, а тому таке майно не підлягає поділу.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , вважав висновки суду першої інстанції у цій частині обґрунтованими.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд у іншому складі суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не врахували, що заявник завершив будівництво двоповерхового житлового будинку та приміщення магазину, розташованих на АДРЕСА_1 ,до укладення шлюбу із ОСОБА_1 ;

- не дослідили, яка земельна ділянка знаходиться під приміщенням магазину;

- не врахували, що фактично все майно набуте подружжям у шлюбі, було придбано за кошти заявника, оскільки ОСОБА_1 була оформлена підприємцем формально, тоді як усією господарською діяльністю на станції технічного обслуговування та у магазинах він займався особисто;

- не надали належної оцінки наявним у справі доказам, які підтверджують придбання ОСОБА_1 за спільні кошти подружжя квартир у м. Кропивницькому та їх реєстрацію на доньку від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 та матір -

ОСОБА_8 ;

- не розглянули позовні вимоги заявника щодо житлового будинку з нежитловим приміщенням магазину і земельної ділянки, кадастровий номер :51:000:0160, на АДРЕСА_2 ; житловий будинок на АДРЕСА_7 ;

- не врахували, що хоча право власності на житловий будинок на

АДРЕСА_7 не зареєстроване у зв`язку з тим, що умисно затягує введення його в експлуатацію з метою приховування від поділу, однак за даними Добровеличівського БТІ в будинку проведена технічна інвентаризація завершеного будівництвом будинку;

- не звернули увагу на те, що 03 червня 2020 року ОСОБА_1 та її представник визнали позов у частині спільної сумісної власності сторін на земельну ділянку, кадастровий номер :51:000:0160, на АДРЕСА_2 ;

- не дослідили, що автомобіль «Toyota Land Сruiser 120», державний номерний знак

НОМЕР_1 , 2008 року випуску, відчужений заявником відповідно до договору купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, та не залучили до участі у справі його титульного власника;

- не звернули увагу на те, що висновок експерта про оцінку транспортного засобу, є неналежним доказом, оскільки виконаний без встановлення та участі дійсного власника автомобіля;

- не врахували думку заявника, щодо порядку розподілу між сторонами набутих у шлюбі транспортних засобів, поклавши на нього непомірний тягар щодо виплати на користь ОСОБА_1 вартості двох автомобілів «Mersedes-Benz», тоді як справедливим розподілом цього майна було б виділення кожній із сторін по одному автомобілю;

- не розглянули питання про визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на паєнагромадження в житлово-будівельному кооперативі «Капучіно-8» на придбання квартири АДРЕСА_8 ;

- не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України: від 05 липня 2017 року у справі

№ 6-1743цс16; від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15; від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2087цс15, від 03 лютого

2016 року у справі № 6-1364цс15, від 02 вересня 2012 року у справі № 6-88цс12, від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

Крім того, вказував на наявність у судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області Партоліної І. П. конфлікту інтересів через зв`язки з позивачкою ОСОБА_1 , а отже наявність підстав для самовідводу.

У листопаді 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду

від 01 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проситьскасувати зазначене судове рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 на будівлю магазину та земельної ділянки площею 400,00 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , і їх поділу, та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд:

- безпідставно скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції;

- не звернув увагу, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

- не надав належної оцінки тому, що свідоцтво № НОМЕР_8 на право власності на житловий будинок та свідоцтво НОМЕР_12 на право власності на будівлю магазину, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , були видані на ім`я ОСОБА_2 26 травня 2010 року, тобто у період перебування сторін у шлюбі;

- проігнорував, що матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будинок та магазин був побудований

ОСОБА_2 до шлюбу за його особисті кошти;

- не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 31 квітня 2020 року у справі № 394/1155/14-ц, від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17.

Встановлені судами обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 жовтня 2005 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у Тишківській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Згідно з указаним рішенням суду, сторони припинили фактичні шлюбні відносини з вересня 2016 року.

У період шлюбу, 26 травня 2010 року, на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво № НОМЕР_8 на право власності на житловий будинок, розташований за адресою:

АДРЕСА_1 , який складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сараю, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура, зареєстроване 26 травня

2010 року в Ульянівському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації.

26 травня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво НОМЕР_12, на право власності на будівлю магазину розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого поверху, ганку, зареєстроване 26 травня 2010 року в Ульянівському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 400,00 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та надана для розміщення магазину, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР № 029213 від 22 травня 2007 року.

Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на ім`я ОСОБА_2 були зареєстровані транспортні засоби, а саме:

- 28 лютого 2006 року - автомобіль «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2000 року випуску.

- 27 березня 2010 року - автомобіль «Toyota Land Сruiser 120», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який 02 серпня 2017 року перереєстрований на нового власника за договором купівлі-продажу;

24 листопада 2012 року - автомобіль «Mersedes-Benz», державний номерний знак

НОМЕР_2 , 2000 року випуску (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу

НОМЕР_9 ).

06 червня 2012 року за ОСОБА_1 зареєстрований автомобіль «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 ).

Відповідно до свідоцтва на право власності на приміщення магазину продовольчих товарів від 31 серпня 2009 року № 942/18, розташованого на АДРЕСА_2 , який складається з будівлі та однієї споруди, яке 31 серпня 2009 року зареєстроване в Ульянівському міжміському бюро технічної інвентаризації, власником зазначеного нерухомого майна є ОСОБА_1

30 липня 2013 року між Тишківською сільською радою в особі голови Куліша П. В. та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею

0,0149 га, кадастровий номер :51:000:0160, яка розташована на території Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області для розміщення магазину продовольчих товарів на АДРЕСА_2 . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником земельної ділянки, кадастровий номер :51:000:0160, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови, розташованої по

АДРЕСА_2 , є фізична особа ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 надав письмову згоду другого з подружжя на укладання вказаного договору, відповідно до вимог норми статті 65 Сімейного кодексу України (далі -

СК України).

13 листопада 2014 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (дочка ОСОБА_1 ) укладений договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тєрєховою С .В., та внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 13 листопада 2014 року, номер запису про право власності - 7680010.

21 вересня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (дочка ОСОБА_1 ) укладений договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тітаренко Н. В., внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 21 вересня 2017 року, номер запису про право власності 22459192.

05 вересня 2017 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (покупець, мати ОСОБА_1 ) укладений договір купівлі-продажу житлового будинку на АДРЕСА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Степаненко Р. Г. за реєстровим № 1446.

Згідно з висновком експерта від 10 січня 2019 року № 180, вартість автомобіля «Mersedes-Benz», НОМЕР_11 з об`ємом двигуна 2 148,0 куб. м, 2000 року випуску, станом на момент проведення експертизи становить 182 224,20 грн; автомобіля

«Mersedes-Benz» Sprinter 315 CDI - 320 245,50 грн; автомобіля «Toyota» Land

Сruiser 120», Prado 4.0iV6 5dr( J12 ) Limited 5AT - 544 752,00 грн.

Відповідно до договору про сплату внесків у ЖБК «Капучіно-8» від 17 березня 2017 року, ОСОБА_1 23 березня 2017 року сплатила внесок у сумі 788 736,50 грн про вступ до асоційованих членів ЖБК та оплату вартості будівництва об`єкта нерухомості, а саме житлового будинку на АДРЕСА_9 .

Згідно з інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 уклав депозитні договори, а саме:

- на період з 06 січня 2017 року (на 12 місяців) в сумі 11 000,00 дол. США на рахунок № НОМЕР_6 ;

- на період з 29 грудня 2016 року (на 12 місяців) у сумі 100 000,00 грн на рахунок № НОМЕР_5 ;

- на період з 01 грудня 2016 року (на 12 місяців) у сумі 65 000,00 грн на рахунок № НОМЕР_13 .

- послуга «Стандарт безподатковий 6 місяців», від 27 травня 2017 року у сумі 1 000,00 грн на рахунок № НОМЕР_7 .

Стислий зміст постанови Верховного Суду

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на будівлю магазину, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 400,00 кв. м, розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 і їх поділ скасовано, рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року в цій частині залишено в силі.

В іншій частині рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 9 486,34 грн.

Висновки Верховного Суду щодо вирішення спору по суті

Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції, з висновками якого у нескасованій частині рішення погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, правильно виходив з обґрунтованості позовних вимог первісного позову та наявності підстав для їх часткового задоволення, та недоведеності вимог зустрічного позову.

Вказав, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про недоведеність ОСОБА_2 його аргументів про те, що отримані ним кошти від продажу транспортних засобів були витрачені на потреби сім`ї, та правильно урахували, що відчуження автомобіля «Toyota Land Сruiser 120», державний номерний знак

НОМЕР_1 , 2008 року випуску, відбулося після припинення фактичних шлюбних відносин.

Також суди обґрунтовано відмовили у задоволенні вимог зустрічного позову про поділ внеску у ЖБК «Капучіно-8» в сумі 788 736,50 грн, сплаченого 23 березня 2017 року для оплати вартості будівництва об`єкту нерухомості, а саме житлового будинку на

АДРЕСА_9 , оскільки ОСОБА_1 сплатила зазначений внесок після припинення фактичних шлюбних відносин, а тому відповідно до частини шостої статті 57 СК України зазначені кошти є особистою власністю ОСОБА_1 .

Щодо вимог зустрічного позову про визнання удаваними в частині покупця договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 13 листопада 2014 року; договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , від 21 вересня 2017 року; договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_6 від 05 вересня 2017 року, то як зазначив Верховний Суд, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що такі вимоги є необґрунтованими, оскільки відсутні підстави визнання вказаних договорів недійсними, зокрема встановлення судом особи покупця за спірними договорами без згоди такої особи не передбачено чинним цивільним законодавством.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та будівля магазину, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки їх набуто сторонами під час зареєстрованого шлюбу. ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності такого майна, а тому вони підлягають поділу між сторонами у рівних частках.

Ураховуючи, що на земельній ділянці площею 400,00 кв. м, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - розміщення магазину, що належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі державного акта від 22 травня 2017 року серії КР № 029213, розміщена будівля магазину, яка підлягає поділу між сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до вимог статті 120 ЗК України до ОСОБА_1 переходить право власності на вказану земельну ділянку у розмірі частки права власності у спільному майні - будівлі магазину.

Скасовуючи законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції в частині визнання права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будівлю магазину, який розташований за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею

400,00 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд не урахував, що ОСОБА_2 не спростував належними доказами презумпцію спільності майна подружжя (стаття 60 СК України), а тому помилково вважав, що зазначене нерухоме майно було набуто за час шлюбу за особисті кошти ОСОБА_2 та використовується ним у підприємницькій діяльності, а отже не підлягає поділу.

Апеляційний суд не урахував, що майно фізичної особи - підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період шлюбу, 26 травня 2010 року, на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво № НОМЕР_8 на право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сараю, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура, що зареєстроване в Ульянівському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації 26 травня 2010 року.

26 травня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво НОМЕР_12 на право власності на будівлю магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого поверху, ганку, що зареєстроване в Ульянівському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації 26 травня 2010 року.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 400,00 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для розміщення магазину, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР № 029213 від 22 травня 2007 року.

Відповідно до частини другої статті 331ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не спростував належним чином обставин, встановлених районним судом, а фактично переоцінив докази, які були оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог закону та з урахуванням обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому помилково скасував законне й обґрунтоване судове рішення у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на будівлю магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею

400,00 кв. м, розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 , і його поділу.

Верховний Суд відхилив аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що суди не розглянули вимоги зустрічного позову про визнання за заявником права особистої власності на: житловий будинок з нежитловим приміщенням магазину на

АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, кадастровий номер :51:000:0160, на АДРЕСА_2 ; житловий будинок на АДРЕСА_7 , а також вимоги про визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на паєнагромадження в житлово-будівельному кооперативі «Капучіно-8» на придбання квартири АДРЕСА_8 , посилаючись на те, що відповідно до частин першої та другої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Мотиви незгоди з висновками Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України « Про судоустрій і статус суддів»).

На мою думку, зазначеним вимогам законодавства оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Такий висновок обґрунтовую наступним.

Щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя: житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; будівлі магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 400,00 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; зустрічних вимог ОСОБА_2 про визнання його особистою приватною власністю зазначеного вище нерухомого майна.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначеній нормі кореспондує стаття 368 ЦК України за змістом якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Верховний суд правильно зазначив, що застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Таким чином, сам по собі факт реєстрації у період шлюбу (26 травня 2010 року) за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, розташований за адресою:

АДРЕСА_1 , та права власності на будівлю магазину розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя: житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; будівлі магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 400,00 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та звертаючись із зустрічним позовом про визнання зазначеного вище нерухомого майна особистою приватною власністю, ОСОБА_2 вказував на те, що будівництво двоповерхового житлового будинку з магазином він розпочав у 2001 році, яке фактично було закінчено до осені 2005 року, тобто до укладення шлюбу з позивачкою, а спірна земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок і магазин була надана йому безоплатно у порядку приватизації. На підтвердження зазначених обставин заявник посилався на покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також на документальні докази: протокол про порушення №2 засідання районної постійно діючої узгоджувальної комісії з питань будівництва від 02 вересня 2005 року, яким встановлено самовільне будівництво ОСОБА_2 двоповерхової будівлі, літньої кухні, гаража без відповідного дозволу; журнал реєстрації видачі АПЗХ та висновків відділу містобудування та архітектури, з яких убачається, початок процедури введення в експлуатацію закінченого

ОСОБА_2 будівництвом приватного магазину з житловим будинком по АДРЕСА_1 з 2006 року по 2008 рік; розпорядження голови Новоархпанельської РДА № 216-р від 16 травня 2008 року про створення державної комісії по прийняттю в експлуатацію закінченого будівництвом приватного магазину з житловим будинком по

АДРЕСА_1 ; рішення Новоархангельської селищної ради від 16 січня 2007 року №120 про надання йому земельної ділянки площею 400,00 кв. м під розміщення магазину по АДРЕСА_1 , та державний акт на право приватної власності на землю від 22 березня 2007 року.

Зазначені докази не були предметом належної перевірки та оцінки судами попередніх інстанцій як кожного окремо так і у їх сукупності, в оскаржуваних судових рішеннях відсутні мотиви відхилення зазначених доказів, посилання на їх недопустимість чи недостатність на підтвердження доводів ОСОБА_2 , а отже висновки судів про не спростування ОСОБА_2 презумпції спільної сумісної власності подружжя на зазначене нерухоме майно є передчасними.

Щодо вимог ОСОБА_2 про визнання удаваними в частині покупця: договору купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_4 від 13 листопада 2014 року, що укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (покупець, дочка від першого шлюбу ОСОБА_1 ); договору купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_5 , що укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (покупець) від 21 вересня 2017 року; договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_6 від 05 вересня 2017 року, оформленого на ім`я ОСОБА_8 (матері ОСОБА_1 ), посвідченого приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Степаненко Р. Г., встановивши дійсним покупцем за вказаними вище договорами ОСОБА_1 та поділ цього майна.

ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги про удаваність зазначених угод в частині покупців, посилаючись на те, що фактично покупцем зазначеного вище нерухомого майна за оспорюваними договорами є ОСОБА_1 , яка була присутньою при їх укладенні та здійснювала з продавцями розрахунки за грошові кошти, що належали подружжю на праві спільної сумісної власності, чим фактично штучно вивела зазначене майно з його поділу, оформивши його на третіх осіб.

В контексті зазначеного, суди попередніх інстанції не надали оцінки аргументам заявника про недобросовісність поведінки ОСОБА_1 та пов`язаних з нею третіх осіб - покупців - ОСОБА_6 (дочки від першого шлюбу) та ОСОБА_8 (її матері), перша з яких є двадцятирічною особою, яка навчається у вищому навчальному на платній основі та перебуває на його та відповідачки утриманні, а друга є особою похилого віку, а тому поза розумним сумнівом об`єктивно не могли придбати таке дороговартісне нерухоме майно за власні кошти, що, на думку заявника, є очевидним підтвердженням недобросовісних дій ОСОБА_1 та зазначених осіб з метою виведення майна з його поділу.

У цьому аспекті звертав увагу на положення частини першої статті 63 та частини першої статті 65 СК України про рівність прав подружжя на володіння, користування та розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, та необхідність взаємної згоди на розпорядженням таким майном, а тому якщо при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї або приховав його, таке майно або його вартість, на думку заявника, повинно бути ураховано при поділі.

Вказував на не урахування судами при вирішенні зазначених вимог положень пункту 6 статті 3 ЦК України, відповідно до якого добросовісність є одним із основоположних засад цивільного законодавства - певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони або відповідного правовідношення, та положень статті 13 ЦК України, за змістом якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання прав в інших формах.

Аналізуючи питання дослідження доводів заявника та наданих ним доказів, необхідно дійти висновку, що в оскаржуваних судових рішеннях суди не надали вмотивованої відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Зокрема в оскаржуваних рішеннях відсутні мотиви не прийняття наведених вище аргументів заявника як таких, що не відповідають обставинам справи чи не ґрунтуються на вимогах закону. Зазначені порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, на мою думку, унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що призвело до порушення основоположного права заявника на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Щодо висновку Верховного Суду про відхилення аргументів ОСОБА_2 про скасування оскаржуваних судових рішень з підстав неповного вирішення усіх заявлених ним позовних вимог.

Відхиляючи аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що суди не розглянули вимоги зустрічного позову про визнання за заявником права особистої власності на: житловий будинок з нежитловим приміщенням магазину на

АДРЕСА_2 ; земельну ділянки, кадастровий номер :51:000:0160, на АДРЕСА_2 ; житловий будинок на АДРЕСА_7 , а також вимоги про визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на паєнагромадження в житлово-будівельному кооперативі «Капучіно-8» на придбання квартири АДРЕСА_8 , Верховний Суд посилався на те, що відповідно до частин першої та другої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Разом з тим за змістом зазначеної процесуальної норми, суд за заявою учасників справи чи з власної ініціативи може ухвалити у справі додаткове рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази та надавали пояснення, чи суд не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, лише за повного з`ясування судом обставин справи, надання оцінки наявним у справі доказам, та з урахуванням особливості розгляду конкретної справи. Зокрема, оскільки у справах про поділ майна подружжя суд встановлює увесь обсяг набутого подружжям майна та його вартість, а тому виходячи з рівності часток подружжя, ухвалення додаткового рішення в частині не вирішених судом позовних вимог може істотно вплинути як на обсяг майна, що підлягає виділу кожному із подружжя в натурі, так і на його вартісний вираз, що може призвести до необхідності вирішення питання про стягнення на користь другого із подружжя грошової компенсації, що перевищує вартість його частки у праві спільної сумісної власності, що істотно вплине на вирішення спору по суті, а отже ухвалення додаткового рішення з невирішених судами попередніх інстанції позовних вимог ОСОБА_2 є не допустимим. До того ж такі вимоги, не були предметом належної перевірки та оцінки судами попередніх інстанцій.

Узагальнюючи наведене, вважаю, що оскаржувані судові рішення ухвалені внаслідок неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому не можуть вважатися такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, що відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суддя: Г. І. Усик