Справа № 357/2504/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., при секретарі Сінчук С.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

05.03.2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що з 05.08.2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та шлюб між ними було розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 240 від 15.03.2006 року. Від спільного проживання вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний момент навчається у Технолого економічному фаховому коледжі Білоцерківського національного аграрного університету на контрактній основі, на денній формі навчання та не має можливості влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Вона, як мати, сплачує за навчання дочки 33610,00 грн., згідно з договором про надання освітніх послуг від 01.09.2018 року № 1748-е та не має можливості самостійно утримувати дочку, адже на період навчання останній необхідні кошти на проїзд до місця навчання, на проживання, одяг, харчування, підручники, тощо. Відповідач має матеріальну можливість допомагати дочці, адже отримує пенсію за вислугу років та інші доходи, але на утримання дочки матеріальної допомоги не надає. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, тому просила у судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь аліменти на дочку у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 років, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

13.04.2021 року, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Відповідно ч.8 ст. 128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї за зареєстрованою у встановленому порядку адресою місця проживання (а.с. 19) та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позов з додатками 04.05.2021 року (а.с. 24) та 12.05.2021 року подав відзив на позов, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який отриманий судом 17.05.2021 року, мотивуючи тим, що він дійсно перебував з позивачем з 05.08.2000 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2006 році. Від цього шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вже є повнолітньою. Позивач надала до позову копію договору надання освітніх послуг від 01.09.2018 року № 1748-е, який укладений між нею та Технолого економічним фаховим коледжем Білоцерківського національного аграрного університету та додаткову угоду від 25.01.2021 року до даного договору, однак доказів у підтвердження сплати коштів згідно умов договору та інших доказів, які б підтверджували витрачання коштів на проїзд до місця навчання, проживання, придбання одягу, підручників, на харчування, тощо, не надано. Натомість, як вбачається з доданого до позову копії витягу з реєстру територіальної громади м. Біла Церква, дочка проживає разом із позивачем, тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими, так як інших доказів, які б вказували на зворотнє, а саме, що дитина проживає та харчується за місцем її навчання, витрачає кошти на придбання підручників до матеріалів позовної заяви не додано. З огляду на норми ст. 182, 199, 200 СК України, він знаходиться на пенсії по інвалідності 2 групи, а не вислугу років, як зазначає позивач та інших доходів не отримує. У зв`язку з інвалідністю та іншими супутніми захворюваннями він постійно проходить курси лікування, на що витрачає усю пенсію, якої не вистачає для лікування, адже він являється непрацездатною особою. Крім того, він знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , від шлюбу з якою у них народилося двоє неповнолітніх дітей, які безумовно потребують постійного матеріального забезпечення та підтримки. Тому, враховуючи вказані обставини, він не в змозі сплачувати 1/4 частину всіх видів доходу на користь позивача на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , так як у зв`язку із захворюванням позбавлений можливості додатково працювати та отримувати додаткові доходи. В той же час, він розуміє свій батьківський обов`язок у відношенні дитини, яка потребує матеріальної допомоги на час навчання, тому в зв`язку із викладеним обставинами, позовні вимоги визнає частково та вважає за справедливе, що б з нього стягувалися аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі щомісяця у розмірі 500,00 грн. на час її навчання.

Відповідач надав до суду підтвердження про направлення відзиву позивачу, яка отримала відзив на позов 22.05.2021 року (а.с.37) та протягом встановленого судом строку відповідь на відзив не подала.

Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 05.08.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі та шлюб між ними було розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 240 від 15.03.2006 року. Від спільного проживання вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 5-7).

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Біла Церква від 02.02.2021 року за № 15.2-03/3411 (а.с.11) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживають у вказаному житловому приміщенні, що не заперечується відповідачем.

Згідно із довідкою № 24 від 05.02.2021 року (а.с.10), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом 3-го курсу, денної форми здобуття освіти Відокремленого структурного підрозділу «Технолого економічний фаховий коледж Білоцерківського національного аграрного університету», термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2021 року, навчання на платній основі ( за контрактом).

З матеріалів справи (а.с.8-9), вбачається, що 01.09.2018 року між ОСОБА_1 та Технолого економічним фаховим коледжем Білоцерківського національного аграрного університету було укладено Договір № 1748-с про надання освітніх послуг щодо фундаментальної професійної підготовки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за спеціальністю «фінанси і кредит» та 25.01.2021 року між ОСОБА_1 та Технолого економічним фаховим коледжем Білоцерківського національного аграрного університету було укладено Додаткову угоду до Договору № 1748-с,відповідно до якої загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вказаному навчальному закладі становить 33610,00 грн.

Також, встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , являється пенсіонером по інвалідності 2 групи, потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, з 07.03.2008 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , від спільного проживання з якою має двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 27-31).

З матеріалів справи (а.с.32-33), вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 17.03.2020 року по 29.03.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» та з 15.03.2021 року по 17.03.2021 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2».

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

За змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховним Судом України по справі № 346/103/17 , провадження №61-20178св18 від 23.01.2019 року.

В силу положень статей 183, 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, твердження відповідача щодо можливості стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі не приймаються судом до уваги, адже спосіб стягнення аліментів є правом позивача, а суд згідно ч.1 ст. 10 ЦПК України при розгляді справи керується принципом верховенства права та згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Також, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року м. Київ у справ № 635/1139/17 провадження № 61-350св17.

Разом з тим, позивач не довела у судовому засіданні належними, допустимими та достатніми доказами факт наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу платника аліментів) та щодо наявності у нього такого заробітку, який дозволив би йому утримувати свою сім`ю, неповнолітніх дітей від другого шлюбу та повнолітню дочку. Також, на підтвердження обставин щодо існування потреби у матеріальній допомозі зі сторони відповідача до суду не надано відповідних доказів: щодо сплати коштів за навчання повнолітньої дочки, щодо придбання навчальної літератури та посібників та щодо матеріального стану позивача.

Визначаючи розмір аліментів, суд керується принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності та враховує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається на денній формі навчання, не працює, доходів крім допомоги матері не має, та потребує матеріальної допомоги батька на період навчання, також, враховує, що стан здоров`я відповідача, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей та те, що він не заперечує проти стягнення аліментів на повнолітню дочку, розуміючи свій обов`язок щодо повнолітньої дочки, яка потребує його матеріальної допомоги.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, тому стягує з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05.03.2021 року і до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання, але не більше як досягнення нею 23 років.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 908,00 грн.

Слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Керуючись ст.182, 191,199-200 СК України, ст. 4, 12, 76 82, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05.03.2021 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше як досягнення нею 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.06.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко