Єдиний унікальний номер 219/5766/17
Номер провадження 22-ц/804/120/21
Єдиний унікальний номер 219/5766/17 Головуючий у 1 інстанції Фролова Н.М.
Номер провадження 22-ц/804/120/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Гуляєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 219/5766/17 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 ,

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2020 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У травні 2017 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до договору про іпотечний кредит №8993 від 25 грудня 2012 року ОСОБА_1 , отримала кредит у розмірі 103 000 гривень зі сплатою 18,5% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 24 грудня 2032 року.

Також вказувало, що згідно договору поруки №8547 від 25 грудня 2012 року ОСОБА_2 виступила майновим поручителем в якості забезпечення виконання договірних зобов`язань перед АТ «Державний ощадний банк України».

В порушення умов договору, ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконує з вересня 2014 року, у зв`язку з чим, станом на 27 грудня 2016 за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 128 291, 52 гривень.

Просило стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитом в розмірі 128 291,52 гривень, яка складається з основного боргу (тіло кредиту) в розмірі 89 179,63 гривень; заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 33 003,17 гривень; інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 5 041,01 гривень; 3% річних від суми заборгованості в розмірі 1067,71 гривень та судові витрати.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2017 року позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволені.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2019 року зазначене заочне рішення скасовано.

15 січня 2020 року позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитом в розмірі 220 277,92 гривень, яка складається з основного боргу в розмірі 89 179,63 гривень; заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 1 356,02 гривень; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 81138,02 гривень; інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 37 341,27 гривень; 3% річних від суми заборгованості в розмірі 11 262,98 гривень, а також судові витрати в розмірі 3 304,16 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2020 року позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом в розмірі 220277,92 гривень, яка складається з основного боргу 89179,63 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками 1356,02 гривень, заборгованість за простроченими відсотками 81138,02 гривень, інфляційне збільшення заборгованості 37341,27 гривень, три проценти річних від суми заборгованості 11262,98 гривень, судові витрати в розмірі 1652,08 гривень з кожного.

Додатковим рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 220277,92 гривень, яка складається з основного боргу 89179,63 гривень; заборгованість за нарахованими відсотками 1356,02 гривень; заборгованість за простроченими відсотками 81138,02 гривень; інфляційне збільшення заборгованості 37341,27 гривень; три проценти річних від суми заборгованості 11262,98 гривень, а також судові витрати в розмірі 1652,08 гривень з кожного.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, прийняти нове рішення.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що не згодні з висновками суду першої інстанції, оскільки відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України.

У даному випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2. ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також, оскільки відповідачами було заявлено про застосування строку позовної давності, суд не мав права ігнорувати таку заяву і повинен був обмежити нарахування 3% річних трьома роками до звернення до суду з позовом, а в іншому випадку трьома роками до дати збільшення позовних вимог, що відповідало би висновкам, викладеним в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/156/72/16-ц провадження №14-254цс19.

Також, суд повинен був застосувати строк позовної давності і обмежити нарахування втрат від інфляції трьома роками.

Судом не враховано, що закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного не встановлений, припиняє поруку за умови що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Підлягало обмеженню стягнення з поручителя боргу періодом в шість місяців з дати звернення до суду, тобто з грудня 2016 року по травень 2017 року. Це стосується і прострочених відсотків і прострочених платежів за тілом кредиту.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У відзиві АТ «Державний ощадний банк України» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2020 року без змін.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 , доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримали та просили її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 та представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №8993.

Відповідно до п.п. 1.1 договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 103 000 гривень, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

Згідно п. 1.2. договору кредит надавався на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 24 грудня 2032 року на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2012 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.3 договору надання кредиту здійснюється одноразово з позичкового рахунку готівкою протягом одного робочого дня з моменту виконання позичальником умов, що зазначені у п.1.4 Договору. Детальний розпис сукупної вартості кредиту (у процентному значенні та грошовому виразі), графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги, пов`язаної з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору та їх обґрунтування визначені в додатках №№1-3 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

В якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки №8547 від 25 грудня 2012 року з ОСОБА_2 , за яким поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за договором про іпотечний кредит №8993 від 25 грудня 2012 року.

Відповідно до заяви на видачу готівки №8993 від 25 грудня 2012 року АТ «Ощадбанк» перерахувало ОСОБА_1 суму в розмірі 103 000 гривень за кредитним договором №8993 від 25 грудня 2012 року.

Крім цього, судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості АТ «Ощадбанк», сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та виписок по рахункам, станом на 21 грудня 2019 року заборгованість відповідачів за кредитним договором перед АТ «Ощадбанк» становить 220 277,92 гривень та складається з основного боргу в розмірі 89 179,63 гривень; заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 1 356,02 гривень; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 81 138,02 гривень; інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 37 341,27 гривень та 3% річних від суми заборгованості в розмірі 11 262,98 гривень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності не пропущено позивачем при зверненні до суду з позовом, в тому числі і до поручителя, оскільки п. 5.4 Договору поруки визначено домовленість сторін про збільшення строку позовної давності до трьох років. Також суд першої інстанції виходив з того, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Погодитись із такими висновками суду першої інстанції повністю не можливо за наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено тане заперечувалось сторонами, що 25 грудня 2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №8993, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 103 000 гривень, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Згідно п. 1.2. договору кредит надавався на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 24 грудня 2032 року на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2012 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.1.3 договору надання кредиту здійснюється одноразово з позичкового рахунку готівкою протягом одного робочого дня з моменту виконання позичальником умов, що зазначені у п.1.4 Договору. Детальний розпис сукупної вартості кредиту (у процентному значенні та грошовому виразі), графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги, пов`язаної з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору та їх обґрунтування визначені в додатках №№1-3 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Також встановлено та не заперечувалось сторонами, що з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки №8547 від 25 грудня 2012 року з ОСОБА_2 , відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за договором про іпотечний кредит №8993 від 25 грудня 2012 року.

Отримання коштів позичальником ОСОБА_1 не заперечувалось сторонами.

Згідно розрахунку заборгованості АТ «Державний ощадний банк України», сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та виписок по рахункам, станом на 21 грудня 2019 року заборгованість за кредитним договором перед АТ «Державний ощадний банк України» становить 220 277,92 гривень: яка складається з суми основного боргу в розмірі 89 179,63 гривень; заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 1 356,02 гривень; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 81 138,02 гривень; інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 37341,27 гривень та 3% річних від суми заборгованості в розмірі 11262,98 гривень.

Як убачається з матеріалів справи із зазначеним позовом АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду в січні 2017 року, а 10 серпня 2017 року було постановлено заочне рішення про стягнення вищенаведеної заборгованості.

Зазначені обставини свідчать про те, що АТ «Державний ощадний банк України» використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилась несплаченої, а також процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись в 2017 році до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Вимога банка стягнення заборгованості за відсотками станом на 21 грудня 2019 року в розмірі 81 179,63 гривень, є необґрунтованою, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 провадження №14-10цс18.

Отже, доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду нормам матеріального закону та висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №14-10цс18, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими.

Так, заборгованість за відсотками підлягає стягненню на користь банка в розмірі 33003,17 гривень.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, позбавляє кредитора права на нарахування процентів та пені за кредитним договором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Доводи апеляційної скарги про обмеження нарахування 3% річних останніми трьома роками, є необґрунтовані.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції повинен був обмежити стягнення з поручителя боргу періодом в шість місяців з дати звернення до суду, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що з позовом банк звернувся до суду у червні 2017 року, останній платіж зроблено боржником у грудні 2014 року.

Сторони в договорі поруки №8547 від 25 грудня 2012 року погодили, зокрема, в п.4.1 та 4.2, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором, та якщо кредитор протягом строків давності визначених п.5.4 не пред`явить вимог до поручителю. Пунктом 5.4. договору поруки сторони домовились про збільшення строків позовної давності до трьох років. (т.І, а.с.81)

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним (п. 1.5. Кредитного договору), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обраховування встановленого п. п. 4.2., 5.4. договору поруки трирічного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Виходячи з положень частини 4 статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинна бути пред`явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (постанова Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Враховуючи, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором встановлений до 24 грудня 2032 року, звернувшись із позовом до суду 01 червня 2017 року про стягнення заборгованості, банк, пред`явивши позовну заяву, використав право вимоги про дострокове повернення кредиту відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України і саме з цього часу має відраховуватися термін для звернення до поручителя з вимогою про погашення заборгованості, який банк не пропустив.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є в цій частині необґрунтованими, оскільки банк звернувся з вимогою до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для реалізації статті 6 Європейської конвенції з прав людини, якою передбачено виконання судових рішень, що не можуть залишатися невиконаними. Відповідь на питання щодо завершення для особи чи організації акту правосуддя великою мірою залежить від ефективної системи виконання рішень судів, а якщо справа стосується рішень іноземних судів, то й від визнання таких рішень в конкретній державі.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за договором про іпотечний кредит №8993 від 25 грудня 2012 року, суд апеляційної інстанції скасовує рішення в цій частині з ухваленням нового про часткове задоволення цих позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена частково, з позивача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір у розмірі 651,36 гривень, з позивача на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір у розмірі 651,36 гривень.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2020 року в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за договором про іпотечний кредит №8993 від 25 грудня 2012 року скасувати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за нарахованими відсотками за договором про іпотечний кредит №8993 від 25 грудня 2012 року в розмірі 33003,17 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 651,36 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 651,36 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст постанови складено 23 лютого 2021 року.

Головуючий О.І. Корчиста