15.02.2021 Справа № 756/313/20
Унікальний №756/313/20
Провадження № 2/756/774/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року Оболонський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарях: Парфенчик К.В.,

за участі представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 34 239,60 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Позивач вказує, що 29.12.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики №113940.

За умовами п. 1.1. укладеного договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Пунктом 1.3. вказаного договору позики встановлено, що позика надається строком на 8 днів, позика має бути повернута до 06.01.2017 року.

Відповідно до п. 1.4. договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем.

Позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернув, внаслідок чого в останнього станом на 08.01.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 34 239,60 грн., з яких: 800,00 грн. - основний борг; 8428 грн. - заборгованість по відсоткам; 25 011,60 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, при цьому в прохальній частині позовної заяви просили здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримували.

Представник відповідача в у судовому засіданні просив у позові відмовити, оскільки сплили строки позовної давності.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне.

29.12.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №113940 в електронній формі.

За умовами п. 1.1. укладеного договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Пунктом 1.3. вказаного договору позики встановлено, що позика надається строком на 8 днів, позика має бути повернута до 06.01.2017 року.

Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернув, внаслідок чого в останнього станом на 08.01.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 34 239,60 грн., з яких: 800,00 грн. - основний борг; 8428 грн. - заборгованість по відсоткам; 25 011,60 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Відповідно ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1 та 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Із п. 7.8 договору позики №113940 від 29.12.2016 року вбачається, що до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності, що визначенням ст. 257 ЦПК України складає 3 (три) роки.

Судом встановлено, що станом на день звернення позивача до суду сплили строки позовної давності, які передбачені ЦК України, оскільки у відповідача виник борг перед позивачем 07.01.2017, після чого відповідач перестав здійснювати платежі на користь позивача.

З штампу вхідної кореспонденції та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оболонського районного суду м. Києва вбачається, що позовна заява про стягнення заборгованості подана до суду 11.01.2020 року, тобто поза межами 3 річного строку, встановленого ст. 257 ЦК України та договором №113940 від 29.12.2016 року.

Згідно з положеннями ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено строк для звернення до суду з позовом з поважних причин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 251, 252, 256, 257, 261, 267, 525, 526, 543, 553, 625, 629, 1046, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Шевчук