Справа № 932/6822/20
Провадження № 2/932/3387/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Левчинській А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни, треті особи ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії протиправною та зобов`язання вчинити нотаріальну дію, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15.06.2020 року звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії протиправною та зобов`язання вчинити нотаріальну дію.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 22.06.2020 року вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

24.07.2020 року на виконання ухвали суду до суду позивачем надана уточнена позовна заява до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В., треті особи ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії протиправною та зобов`язання вчинити нотаріальну дію. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік помер, після його смерті відкрилася спадщина. Спадкове майно складається з квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 24,6 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 за законом є вона - ОСОБА_1 , дружина померлого, ОСОБА_4 син померлого від шлюбу з нею, та ОСОБА_3 донька від сумісного життя з ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що у передбачений законом строк вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, її син ОСОБА_4 також подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті батька. Як з`ясувалось, за життя ОСОБА_5 16.06.2011 року склав заповіт на випадок своєї смерті, посвічений Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, згідно якого заповідав все своє майно ОСОБА_3 . Зважаючи на вказане, вона надала нотаріусу пенсійне посвідчення на підтвердження того, що вона є пенсіонером за вислугою років, а тому є непрацездатною особою і має право на обов`язкову частку у спадщини незалежно від змісту заповіту. Постановою приватного нотаріуса Сисоєнко І.В. від 03.06.2020 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з посиланням на те, що право на обов`язкову частку у спадщини мають: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Але згідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначається, що непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, який встановлено п.1 ст. 26 цього ж Закону, а саме це громадяни, які досягли 60 років та які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року. На момент смерті чоловіка вона досягла 57 років та відповідно чинного законодавства на думку нотаріуса вважається працездатною особою, а тому не має права спадкувати обов`язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка, з чими вона не згода. Оскільки вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , то згідно до вказаного Закону для призначення їй пенсії за віком вона має досягти 60-річного віку, на час смерті чоловіка їй виповнилося 57 років. Згідно до ч.4 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року № 966-ХІУ з наступними змінами, який діє станом на теперішній час, до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку. Тобто вона являється особою, яка досягла пенсійного віку, що дало їй право на призначення пенсії на пільгових умовах, а тому є особою, що втратила працездатність, тому вона як непрацездатна вдова має право згідно до ст. 1241 ЦК України на обов`язкову частку у спадщини незалежно від змісту заповіту, а саме на 1/6 частину спадкового майна.

Посилаючись на вищевказане, позивач у позові просить визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. вчинити нотаріальну дію щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді від 10.08.2020 року у справі відкрито загальне провадження та визначено про проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. належним чином завірену копію спадкової справи № 32/2019, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) завірену копію актового запису № 60 від 16.01.2008 року про реєстрацію народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2020 року за заявою позивача вказаний позов було забезпечено, заборонено приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. вчиняти будь-які нотаріальні дії щодо спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тому числі видавати свідоцтво про право на спадщину до ухвалення рішення у даній справі та набрання ним законної сили.

06.10.2020 року на адресу суду з Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла завірена копія актового запису про народження ОСОБА_3

29.12.2020 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. до суду надійшла завірена копія спадкової справи № 32/2019, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові з урахуванням уточнення.

Відповідач - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в наданому суду листі просила розглянути справу у її відсутність.

Третя особа ОСОБА_2 з представником в судовому засіданні вважали позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що на день смерті чоловіка ОСОБА_5 позивачка у розумінні вимог чвинного законодавства була працездатною особою.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в наданій суду заяві просив розглянути справу у його відсутність.

В наданих суду заявах позивач ОСОБА_1 з представником та представник ОСОБА_2 просили закінчити судовий розгляд справи у їх відсутність.

Вислухавши позивача з представником, третю особу ОСОБА_2 з представником, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 02.11.1979 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 02.11.1979 року Будинком щастя Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 2205.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_4 , батьком якого є ОСОБА_5 та матір`ю якого є ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_6 , батьком якої є ОСОБА_5 та матір`ю якої є ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та актовий записом про народження № 60 від 16.01.2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 17.12.2019 року Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головноготериторіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 2245.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, спадкове майно складається з квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 24,6 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 за законом є позивач ОСОБА_1 як дружина померлого, ОСОБА_4 син померлого від шлюбу з нею, та ОСОБА_6 донька від сумісного життя з ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 18.12.2019 року звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Крім неї, її син ОСОБА_4 також подав заяву нотаріусу від 10.03.2020 року про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 .

При цьому з`ясувалось, що за життя ОСОБА_5 16.06.2011 року склав Заповіт, посвідчений Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за яким все належне йому майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів доньці - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Сисоєнко І.В., з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 15.01.2020 року до приватного нотаріуса Сисоєнко І.В. в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулася її мати ОСОБА_2 .

Встановлено, що 14.01.2015 року Пенсійним Фондом України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , було видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 із зазначенням призначеної пенсії «За вислугу років» терміном дії: довічно.

28.02.2020 року ОСОБА_1 було надано приватному нотаріусу Сисоєнко І.В. заяву, в якій вона повідомила, що є особою пенсійного віку, що дало їй право на призначення пенсії на пільгових умовах, а тому вона є особою, яка втратила працездатність і як непрацездатна вдова має право відповідно до ст. 1241 ЦК України на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту не на її користь, якщо такий мається, та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом як спадкоємцю за законом першої черги, а у разі наявності заповіту не на її користь видати свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатній вдові.

До вказаної заяви позивачем було долучено копію її пенсійного посвідчення на підтвердження того, що вона є пенсіонером за вислугою років, а тому є непрацездатною особою і має право на обов`язкову частку у спадщини незалежно від змісту заповіту.

Заява аналогічного змісту була подана ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Сисоєнко І.В. 03.06.2020 року.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. від 03.06.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з посиланням на те, що право на обов`язкову частку у спадщини мають: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), а вона ОСОБА_1 на момент смерті чоловіка ОСОБА_5 досягла 57 років та відповідно до чинного законодавства вважається працездатною особою та не має право спадкувати обов`язкову частку у спадщини після смерті свого чоловіка.

Позивач зазначає, що згідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначається, що непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, який встановлено п.1 ст. 26 цього ж Закону, а саме це громадяни, які досчягли 60 років та які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року. На момент смерті чоловіка вона досягла 57 років та відповідно чинного законодавства на думку нотаріуса вважається працездатною особою, а тому не має права спадкувати обов`язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка, з чим вона не згодна, оскільки згідно до ч.4 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року № 966-ХІУ з наступними змінами, який діє станом на теперішній час, до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку. Тобто вона являється особою, яка досягла пенсійного віку, що дало їй право на призначення пенсії на пільгових умовах, а тому є особою, що втратила працездатність, тому вона як непрацездатна вдова має право згідно до ст. 1241 ЦК України на обов`язкову частку у спадщини незалежно від змісту заповіту, а саме на 1/6 частину спадкового майна, в зв`язку з чим вона звернулася до суду із вказаним позовом для захисту своїх прав.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спад щини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач зазначає, що на день смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , їй виповнилось 57 років, проте вона була непрацезатною, оскільки є пенсіонером, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. На підтвердження цих доводів позивачем надано копію Пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 .

Отже, у даній справі між сторонами виник спір щодо права позивача на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_5 відповідно до вимог статті 1241 ЦК України.

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із частиною третьою статті 75 СК України непрацездатними вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла на час смерті спадкодавця, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, який встановлено п.1 ст. 26 цього Закону, а саме це громадяни, які досягли 60 років, та які народилися з 01 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла на час смерті спадкодавця, передбачено, що особи мають прпаво на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Вирішуючи спір суд враховує відмінність понять «пенсія за віком» та «пенсія за віком на пільгових умовах», оскільки згідно з положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» ці види пенсій призначаються за різних умов (стажу роботи, види роботи, віку), а тому не можуть бути тотожними, як стверджує позивач.

Розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в частині першій статті 1241 ЦК Українищодо права на обов`язкову частку у спадщині, Конституційний Суд України у рішенні від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014 (справа про право на обов`язкову частку у спадщині неповнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), виходив з положень частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також положень пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний», а саме частину четверту статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та абз. 17 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вирішив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку незалежно від групи інвалідності.

При цьому, висновків щодо наявності права на отримання обов`язкової частки іншими категоріями «непрацездатних» дітей спадкодавця вказане рішення Конституційного Суду України не містить.

В п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» наголошується, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Таким чином, суд вважає, що позивач не має права на обов`язкову частку у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_5 , оскільки на день її відкриття не досягла пенсійного віку, встановленого законом для жінок, так як на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 виповнилося повних 57 років, тобто вона не мала віку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), не була інвалідом та спадкодавець не був годувальником позивача, яка мала самостійний дохід і доказів протилежного не надано.

Доводи позивача про те, що вона отримувала пенсію на пільгових умовах (за вислугою років) не свідчать про її непрацездатність і не дає їй права на обов`язкову частку у спадщині, оскільки у осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку, але які мають право на отримання пенсії на пільгових умовах, право на обов`язкову частку у спадщині не виникає.

До аналогічного висновку також прийшов Верховний Суд України в постанові від 13.04.2011 року (справа № 6-21635св08) про те, що вихід особи на пенсію на пільгових умовах не свідчить про її непрацездатність та не надає права на обов`язкову частку у спадщині, а також тотожні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові від 26.09.2019 року у справі № 303/674/17, провадження № 61-29481св18; та у постанові від 16.01.2019 року у справі № 208/9389/15-ц (провадження № 61-32940св18).

При цьому суд вважає безпідставним посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на положення Закону України «Про прожитковий мінімум», оскільки даній закон не регулює правовідносини за предметом позову, що розглядається у даній справі; цей закон відповідно до ст. 46 Конституції України дає визначення прожиткового мінімуму та закладає правову основу встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання права позивача ОСОБА_1 на обов`язкову частку у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_5 з огляду на те, що на момент його смерті вона не досягла 60 років, а відтак і підстави для визнання неправомірними дій приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі їй свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язання приватного нотаріуса Сисоєнко І.В. вчинити нотаріальну дію щодо видачі їй свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщини після смерті ОСОБА_5 відсутні, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача, понесені нею судові витрати по підлягають відшкодуванню відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни, треті особи ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії протиправною та зобов`язання вчинити нотаріальну дію, - відмовити.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О.Кудрявцева