22-ц/804/1052/21
222/15/20

Головуючий у І інстанції Васильченко О.Г. Єдиний унікальний номер 222/15/20
Номер провадження 22-ц/804/1052/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Ткаченко Т. Б.,

Лопатіної М. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 29 січня 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів, третя особа: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року позивач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 посилаючись на те, що 06 листопада 2016 року о 03 год. 20 хв. у с. Зоря Нікольського району Донецької області по вул. Афінській ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ВАЗ, номерних знак НОМЕР_1 , наїхав на пішохода ОСОБА_1 , завдавши йому тілесні ушкодження. Відповідальність ОСОБА_2 , була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яка взяла на себе зобов`язання сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 11 березня 2019 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язаннь з відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнало вказану подію страховим випадком та виплатило відповідачу страхове відшкодування в сумі 100 345 грн. 35 коп. Однак, дізнавшись, що ОСОБА_2 вже відшкодував завдані потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді збитки, вбачає у діях відповідача порушення норм закону, оскільки це призвело до прийняття страховиком невірного рішення і безпідставної подвійної виплати страхового відшкодування. Тому просив суд зобов`язати відповідача повернути безпідставно виплачені кошти на підставі ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 29 січня 2021 року позов ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача безпідставно отримані кошти в розмірі 100 345 грн. 35 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення, просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не надав належної уваги тому, що ОСОБА_2 дійсно оплачував потерпілому лікування на початковому етапі до 21 квітня 2017 року. Однак, у зв`язку із незадовільним станом здоров`я після ДТП ОСОБА_1 самостійно оплачував своє лікування, про що свідчать виписки з медичної картки та виписка з епікризу ОСОБА_1 . Крім того, судом безпідставно не взяті до уваги надані відповідачем чеки, що є прямим доказом витрат на подальше лікування після ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» зазначає, що встановлений судом першої інстанції факт отримання відповідачем від ОСОБА_2 коштів у відшкодування завданої відповідачу шкоди спростовує доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі і тому вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Іванова Т. Б., зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі не наводить нових підстав та не надає нових доказів, які б могли спростувати висновки суду першої інстанції, а тому вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», суд першої інстанції виходив з того, що норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимагають від потерпілого в заяві, поданій страховику, вказувати інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки між винуватою та потерпілою стороною. Оскільки відповідач отримав від ОСОБА_2 кошти на лікування, він безпідставно отримав від страховика страхову виплату.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Судом встановлено, що 06 листопада 2016 року о 03 год. 20 хв. у с. Зоря Нікольського району Донецької області по вул. Афінській (Октябрській) ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 , наїхав на пішохода ОСОБА_1 , завдавши йому тілесні ушкодження.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим були внесені відомості до ЄРДР за № 0000385 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 01 листопада 2016 року це кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що в діянні відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1 а.с. 15).

11 березня 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом АЕ/8867303 та надав відповідний пакет документів (т. 1 а.с. 11).

Із супровідного листа на документи по страховій справі про шкоду здоров`ю ОСОБА_1 від 08 квітня 2019 року вбачається, що відповідальна особа за ДТП ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання та не відшкодував потерпілому ОСОБА_1 ні матеріальної, ні моральної шкоди по теперішній час (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до виписок із медичних карток хворого ОСОБА_1 , останній проходив лікування в наступні періоди часу: з 06 листопада 2016 року по 16 січня 2017 року, з 01 по 13 березня 2017 року, з 24 березня по 03 травня 2017 року, з 17 по 28 грудня 2017 року, з 29 грудня 2018 року по 02 січня 2019 року та з 06 по 19 лютого 2018 року (т. 1 а.с.16-21).

У травні 2018 року ОСОБА_1 продовжено третю групу інвалідності строком з 01 травня 2018 року по 01 червня 2019 року (т. 1 а.с. 26).

На підставі страхового акту № ОЦ/008/000/19/0011 від 15 травня 2019 року та платіжного доручення № 4504 від 15 травня 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнало дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатило потерпілому ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 100 345 грн. 35 коп. (т. 1 а.с. 31-32).

З розписок від 10 та 23 листопада, 02 та 28 грудня 2016 року та 15 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_2 для лікування в травматології племінника ОСОБА_1 гроші на загальну суму 65 250 грн. (т. 1 а.с. 61-63).

09 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Нікольського ВП Волноваського ВП ГУ НП в Донецькій області із заявою в якій просив припинити розгляд по факту ДТП, оскільки матеріальних претензій до ОСОБА_2 він не має (т. 1 а.с.13).

Із змісту позовних вимог вбачається, що саме цю заяву та розписки позивач вважає доказом відшкодування ОСОБА_2 всіх витрат на лікування ОСОБА_1 .

Проте, з наданих суду першої інстанції квитанцій про придбання лікарських засобів та проведення операції і реабілітаційних заходів ОСОБА_1 вбачається, що він продовжував нести витрати на своє лікування й після припинення ОСОБА_2 відшкодовувати завдану здоров`ю відповідача шкоду (т. 1 а.с. 157-225).

Згідно із п. 1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (надалі Закон) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Закону України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі ст. 9 Закону страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За положеннями ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Разом з тим, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону).

За змістом положень ст. 9, 22-28, 35 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому поліс, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

З п. «г» п. 35.1 ст. 35 Закону вбачається, що заява потерпілого має містити інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (п. 37.1.3. ст. 37 Закону).

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що оскільки відповідач приховав відомості про раніше здійснені взаєморозрахунки із ОСОБА_2 , підстава для отримання ним відшкодування шкоди відпала.

Між тим, як вбачається із матеріалів справи, надані ОСОБА_1 страховику документи на підтвердження витрат на лікування на суму 78 167 грн. (а.с. 22-25) стосуються періоду після 09 грудня 2016 року дати написання заяви про відсутність матеріальних претензій до ОСОБА_2 , та не включають відшкодовані останнім до цього 65 250 грн.

Крім того, позивачем належними та допустимими доказами не доведено яким чином не зазначення відповідачем у заяві про виплату страхового відшкодування про вже здійснені взаєморозрахунки з третьою особою вплинуло на неможливість страховика встановити розмір заподіяної шкоди у даному випадку, а відтак сплачене страхове відшкодування не може вважатись безпідставно отриманим.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, а тому ухвалене судом рішення необхідно скасувати.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2 881 грн. 50 коп. (а.с. 23), який необхідно стягнути на його користь з позивача.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 29 січня 2021 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02 липня 2021 року.

Судді В. М. Барков

М. Ю. Лопатіна

Т. Б. Ткаченко