Провадження № 2/752/2701/21
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
09 червня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Коротун Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
10.07.2020 року ДП «КиївГазЕнерджи» звернулось в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування заявлениї позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є споживачем природного газу, постачання якого з 01 липня 2015 року здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року. Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 21 серпня 2004 року відповідач - ОСОБА_1 є власницею Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Постачання газу здійснювалося на підставі пропозиції укласти договір оферти, що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опублікованого 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» № 116.
Всі побутові споживачі, які продовжували після 30 червня 2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послугу з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно.
У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання.
Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є договором приєднання, затверджений Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року .
Цей договір, укладається на невизначений строк шляхом приєднання споживачів до умов цього договору та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Фактом згоди на приєднання споживача до договору постачання природного газу є фактичне споживання природного газу відповідачем.
Відповідно до умов договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку визначеному цим договором.
07.06.2019 року в «Газеті по-українські» за № 43 були опубліковані зміни до умов Типового договору.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 86 949 гривні 68 копійки.
Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача:
- 1880 гривень 56 копійок - пені;
- 5673 гривень 39 копійок - 3% річних;
- 2102 гривні - судовий збір.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 4 серпня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Справа, призначена на 28.01.2021 року не розглядалася у зв`язку з неявкою сторін, які про дату, час, та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
У судове засідання, призначене на 09.06.2021 року сторони у справі не з`явилися.
09.06.2021 року представник позивача Курганов Д.О. подав до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а також заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, однак судовий виклик відповідача повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про закінчення строків зберігання, що є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони.
Суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача.
Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією її паспорту та довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 13416632 від 2 листопада 2020 року (а.с. 10, 31). Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 21 серпня 2004 року відповідач - ОСОБА_1 є власницею Ѕ будинку за вказаною адресою.
Як вбачається з матеріалів справи кв. АДРЕСА_1 ) підключений до газопостачання з березня 1977 року.
За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
ДП «КиївГазЕнерджи» здійснює постачання природного газу з 01 липня 2015 року на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року.
Постачання газу здійснювалося на підставі пропозиції укласти договір оферти, що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опублікованого 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» № 116.
З позову вбачається, що всі побутові споживачі, які продовжували після 30 червня 2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послугу з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно.
У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання.
Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам», який є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. 07.06.2019 року в «Газеті по-українські» за № 43 були опубліковані зміни до умов Типового договору.
За змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Типовий договір, укладається на невизначений строк шляхом приєднання споживачів до умов договору та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Так, сторона позивача у позовній заяві зазначає, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, оскільки між сторонами укладений договір шляхом фактичного споживання природного газу, особовий рахунок відкритий на ім`я відповідачки і вона частково сплачує плату за його користування.
На підставі заяви відповідачки, між нею та ДП «КиївГазЕнерджи» було укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 348/19-3 від 13 лютого 2019 року.
Відповідно до п. 2.1 Типового договору постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.
Нормами Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Згідно ч. 1 ст. 12 цього Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
За вимогами п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.
Аналогічні положення містяться в ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
В свою чергу положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать, зокрема: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу. За положеннями ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно положень ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням.
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку.
На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості відповідача (а.с 4-7).
З розрахунку заборгованості вбачається, що за вказаною вище адресою не сплачуються своєчасно грошові кошти за надані житлово-комунальні послуги, тому наявна заборгованість за послуги з постачання газу у розмірі 86 949 гривні 68 копійки, що тягне за собою право позивача на стягнення цих коштів в судовому порядку.
Вбачається, що належних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача.
Відповідач, не сплативши у строк вартість послуг, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості , три проценти річних та пеню.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат та три проценти річних.
Позивачем наданий суду розрахунок заборгованості відповідачів, який відповідає вимогам закону (а.с. 8).
Відповідно до п. 4.9 Типового договору у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню у розмірі 0,01 відсоток від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу згідно ч. 1 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір нарахованої пені становить 1880 гривні 56 копійки, що й підлягає стягненню з відповідача (а.с. 9).
З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.
З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 гривні.
Керуючись статтями 256-258, 260, 261, 364, 267, 322, 526, 610, 625 ЦК України, статтями 66, 67, 156, 162, 179 ЖК України, статтями 9,12, 13, 14, 18, 19, 20, 24, 29, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, якою затвердженні Правила користування приміщеннями житлових будинків зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, статтями3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
позов дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк