УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Рибки Я.Ю.,

за відсутністю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови від 22.03.2018 старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ледвовк Віктора Михайловича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник, який є боржником у виконавчому провадженні звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області зі скаргою, в якій просив поновити строк на оскарження постанови від 22 березня 2018 року та скасувати постанову від 22 березня 2018 року старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ледвовка Віктора Михайловича .

Скарга обґрунтована тим, що постановою від 19 лютого 2010 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-432 виданого 05 лютого 2010 року Алчевським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини заробітку щомісячно. Постановою державного виконавця Ледвовка В.М. встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі. ОСОБА_1 вважає постанову державного виконавця неправомірною, такою, що підлягає скасуванню, оскільки постанова була направлена до Регіонального сервісного центру у Волинській області до закінчення строку на оскарження. Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів нарахована за період понад шість місяців по лютий 2018 року.

Ухвалою від 19 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі. Сторонам направлена копія ухвали, а державному виконавцю разом з ухвалою копія скарги з додатками.

ОСОБА_1 в прохальній частині скарги просив її розглянути без його участі, 15 квітня 2021 року надав суду заяву аналогічного змісту.

14 червня 2021 року державний виконавець надав заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі.

30 червня 2021 року надав суду заяву і якій щодо суті скарги додатково повідомив, що виконавче провадження завершено 28 грудня 2020 року, а саме виконавчий документ повернуто стягувану за його письмовою заявою. Згідно даної заяви аліменти сплачено в повному обсязі, станом на 22 грудня 2020 року.

Дослідивши письмові докази по справі суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи, судом встановлено, що у Першому відділі Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-432 від 05 лютого 2010 року, виданого Алчевським міським судом Луганської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно.

22 березня 2018 року державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ледвовком В.М. було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом.

Підставою для винесення вказаної постанови стала заборгованість, яка встановлена згідно довідки-розрахунку по аліментам в розмірі 72 483,04 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний виконувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Таким чином, застосування положень ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язком державного виконавця, при цьому єдиною достатньою умовою його застосування є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за чотири місяці.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України).

Оцінивши зібрані у справі докази як в цілому, так і кожний окремо, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Державний виконавець, обрахувавши суму заборгованості зі сплати аліментів, встановив, що заборгованість складає 72 483,04 гривні, тобто перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, тому, на виконання обов`язку передбаченого ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Враховуючи викладене, оскільки, скаржником, на обґрунтування скарги, не надано доказів відсутності заборгованості зі сплати аліментів, неправильності розрахунку заборгованості, який став підставою для винесення постанови або повного чи часткового погашення заборгованості суд не бере до уваги дані аргументи заявника.

Також в скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення державним виконавцем вимог ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного ч. 5 ст. 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

Згідно ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанови, передбачені п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону надсилаються адресатам рекомендованим поштовим відправленням.

На обґрунтування порушення державним виконавцем вимог ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» скаржником надана копія супровідного листа датованого 22 березня 2018 року (при цьому суд зазначає, що вказана дата була виправлена, однак через погану якість копії її не можливо встановити), згідно якого на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Регіонального сервісного центру у Волинській області 0741 Першим відділом державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області надсилалась постанова від 22 березня 2018 року (а.с.).

Враховуючи викладене, суд не вважає наданий заявником доказ таким, що може підтвердити дійсні обставини справи та належним чином не доводить факту направлення постанови від 22 березня 2018 року на виконання до Регіонального сервісного центру Волинської області з порушенням строку, визначеного ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд також зазначає, що заявником на виконання принципу змагальності сторін, не заявлялось клопотання про витребування доказів, не надано суду копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, які повинні зберігатись в матеріалах виконавчого провадження, списків згрупованих поштових відправлень, копій журналу вихідної кореспонденції тощо.

Разом з тим, державний виконавець повідомив суд, що виконавче провадження № 17561772 з примусового виконання виконавчого листа № 2-432 від 05 лютого 2010 року Алчевського міського суду Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 завершено 28 грудня 2020 року, а саме виконавчий лист повернутий стягувачу за його письмовою заявою.

Судом встановлено, що на час розгляду справи відносно скаржника, згідно бази даних Єдиного реєстру боржників, відсутні відкриті виконавчі провадження.

Таким чином, ненадання позивачем суду під час розгляду скарги будь-яких належних та допустимих доказів порушення державним виконавцем ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» в частині дотримання строку на оскарження, а також відсутність відомостей про те, що наразі виконавче провадження відкрите та оскаржувана постанова не скасована відповідно до ч. 1 ст. 40 вказаного закону, позбавляють суд можливості вирішити питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити в задоволенні скарги у зв`язку з її недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 259-261, 353, 447, 449, 450, ст.ст. 2, 11, 28, 40, 71, 74 ЗУ «Про виконавче провадження» суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови від 22.03.2018 старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ледвовк Віктора Михайловича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Луганського апеляційного суду апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.Ю. Луньова