РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 562/3490/13-ц

Провадження № 22-ц/4815/624/21

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, -

В С Т А Н О В И В :

20 січня 2021 року до суду звернувся представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» Супрун В.В. із заявою, в якій просить поновити стягувачу пропущений з поважних причин строк для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року в цивільній справі №562/3490/13-ц про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог заявник покликається на те, що в установлений законом строк ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» не змогла подати виконавчий лист до примусового виконання, оскільки постановою КМУ №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин, під час якого процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в установлений законом строк ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» не змогла подати виконавчий лист до примусового виконання, оскільки постановою КМУ №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин, під час якого процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину. Додає, що діюче законодавство не визначає вичерпного переліку причин, які є поважними та за наявності яких суд може поновити пропущений строк.

Просить ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року скасувати та задовольнити заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року, в цивільній справі №562/3490/13-ц позов ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором №1701/0908/71-138 від 25 вересня 2008 року в сумі 100 573 доларів США 79 центів, що еквівалентно 1575157 грн. 83 коп., пені у розмірі 228 014 грн. 31 коп. та 3441 грн. 00 коп. судових витрат.

Після набрання указаним рішенням суду законної сили 31 березня 2015 року представнику стягувача видано виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання через органи державної виконавчої служби.

За повідомленням Здолбунівського районного відділу ДВС ЗМУМЮ (м. Львів) від 15 лютого 2021 року виконавче провадження №47788166 з виконання виконавчого листа про стягнення зі ОСОБА_1 боргу на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» перебувало на примусовому виконання з 03 травня 2015 року та 09 вересня 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.47 діючої на той час редакції Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року заяву ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» задоволено та вирішено видати вказаному товариству дублікат виконавчого листа в цивільній справі №562/3490/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №1701/0908/71-138 від 25 вересня 2008 року в сумі 100 573 доларів США 79 центів, що еквівалентно 1575157 грн. 83 коп., пені у розмірі 228 014 грн. 31 коп. та 3441 грн. 00 коп. судових витрат, пропущений строк для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання заявнику поновлено.

Проте, за повідомленням Здолбунівського районного відділу ДВС ЗМУМЮ станом на 15 лютого 2021 року повторно до відділу ДВС виконавчий документ не пред`являвся.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання апелянта на дію карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який перешкодив поданню дол. виконання виконавчого листа, не заслуговує на увагу. Карантин був запроваджений з 12 березня 2020 року, тобто через 2 роки і 4 місяці з дня поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу.

Крім того, подання до виконання виконавчого листа не зобов`язує до особистої присутності стягувача в органах державної виконавчої служби, а виконавчий лист може бути направлений і поштою.

Слід відмітити, що на заяві про поновлення строку, стягувачем проставлено дату виготовлення документу 4 грудня 2020 року, однак на поштовому конверті дата відправки проставлена 15 січня 2021 року.

Належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України, що зумовили неможливість пред`явлення виконавчого документа чи його дублікату до примусового виконання, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача або саме з карантинними обмеженнями строком протягом більше трьох років починаючи з 12 грудня 2017 року, представником ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» не наведено (а.с.176-177).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими фактичними обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» залишити без задоволення.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

С.В. Хилевич