Справа № 202/7508/19
провадження № 2/202/131/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А

при секретарі Піявському Е.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в порядку загального провадження цивільну справу за ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово будівельний кооператив №89 «Геолог», Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лаврищев Олег Анатолійовича, про визнання недійсним рішення зборів уповноважених ЖБК №89 «Геолог», визнання недійсною довідку ЖБК про членство в кооперативі, скасування реєстраційного посвідчення КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/ 2 частину квартири,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом через свого представника ОСОБА_3 , яка, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказала, що з 18.10.1966 року ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Під час спільного життя в них народилося троє синів: ОСОБА_5 ,1967 року народження, ОСОБА_6 , 1968 року народження і ОСОБА_2 , 1982 року народження. Перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_1 вступив до членів кооперативу «ЖБК 89 «Геолог», сплативши перший внесок у розмірі 2600 руб. 28.04.1971 року виконкомом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер № 516 на право зайняття трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 у складів п`яти осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (дружини), ОСОБА_5 (сина), ОСОБА_6 (сина), ОСОБА_7 (мати дружини).

Для того, щоб сплатити пайовий внесок, позивач з дружиною ОСОБА_4 виїхали на роботу до Російської Федерації. Остаточно пайовий внесок був сплачений за рахунок спільних сімейних коштів у березні 1985 року у розмірі 5804 руб.

04.06.1991 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 шлюб розірвали. Продовжуючи проживати в Російській Федерації, вони обидва приїжджали в Україну, в свою квартиру. Остання певний час здавалась в оренду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

У другій половині 2018 року вона, представник ОСОБА_3 , дізналась, що відповідач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Лаврищева О.А. з заявою про прийняття спадщини. 26.03.2019 року ОСОБА_1 також звернувся до цього ж нотаріуса з заявою про виділення йому 1/ 2 частини квартири за вищевказаною адресою, оскільки вона придбавалась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Проте приватним нотаріусом Лаврищевим О.А. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/ 2 частину квартири у зв`язку з тим, що на день відкриття спадщини шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 був розірваний.

Тоді ж було з`ясовано, що ОСОБА_4 була прийнята в члени ЖБК-89 «Геолог» 28.06.1985 року зборами уповноважених членів ЖБК, оскільки закінчився термін дії охоронного свідоцтва, а ОСОБА_1 не приїжджав в Україну.

Проте, будучи не згодним з таким рішенням ЖБК, представник позивача вказала, що Статутом ЖБК №89 «Геолог» в редакції, чинній на час прийняття ОСОБА_4 в члени ЖСК, не було передбачено такого вищого органу управління кооперативу як збори уповноважених. Зазначене, на думку представника позивача, свідчить про його незаконність, оскільки спірне рішення приймалось неіснуючим органом управління кооперативу, без належних повноважень для прийняття подібних рішень.

Крім того, ані діючий на той час Статут ЖБК, ані положення житлового законодавства не передбачали можливість прийняття в члени кооперативу іншої особи (члена сім`ї) у зв`язку з тим, що дійсний член кооперативу тривалий час не приїжджає в України, не цікавиться квартирою, у зв`язку з тим, що закінчився строк охоронного свідоцтва.

У зв`язку з недійсністю рішення зборів уповноважених членів ЖБК від 28.06.1985 року в частині прийняття в члени ЖБК ОСОБА_4 , на думку представника позивача, є недійсною і довідка ЖБК від 11.07.1994 року, оскільки вказана довідка містить відомості про членство ОСОБА_4 і про виплату за квартиру, що не відповідає дійсності.

З наведених підстав представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в частині визнання недійсним рішення зборів уповноважених ЖБК №89 «Геолог» і визнання недійсною довідки ЖБК про членство ОСОБА_4 в кооперативі.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині скасування реєстраційного посвідчення від 19.08.1994 року, виданого Дніпропетровським БТІ на ім`я ОСОБА_4 , представник позивача зазначила, що останнє було видано на підставі довідки ЖБК від 11.07.1994 року, яку позивач вважає недійсною, ї є доказом реєстраційної дії ДМБТІ про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на спірну квартиру. Тому для відновлення порушеного права власності позивача, визнаючи недійсним довідку ЖБК від 1.07.1994 року, скасуванню підлягає і реєстраційне посвідчення від 19.08.1994 року, виданого ДМБТІ на ім`я ОСОБА_4 .

Вимоги в частині визнання спірною квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , і визнання за позивачем права власності на 1/ 2 частину цієї квартири, представник позивача, посилаючись на положення ст.22,28.ч.2 ст.29 КпШС, ст. 16 Закону України «Про власність», обґрунтовувала тим, що пайові внески за спірну квартиру вносились подружжям як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання за рахунок сумісно зароблених коштів. Отже, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 фактично набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Грівковська С.О., підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача Обслуговуючого кооперативу «Житлово будівельний кооператив №89 «Геолог» в судове засідання не з`явився, від голови правління надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника (а.с.57 т.1).

Представник відповідача КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні Нижньовартівського міського суду Ханти Мансійського автономного округу Югри Російської Федерації 12.02.2021 року під час виконання окремого доручення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних справах, сімейних і кримінальних справах пояснив, що йому відомо, що спірна квартира придбавалась у 70-х роках батьками. Шлюб між останніми був розірваний у 90-х роках. Оформленням квартири займалася його мати після розірвання шлюбу їх батько про це знав, але не приділяв цьому уваги, квартирою не цікавився. Питання про поділ квартири за час життя матері батько також не підіймав. Просив у позові відмовити, справу розглядати без його участі ( а.с. 119_121 т.2).

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лаврищев О.А. в судове засідання не з`явився, надіслав лист про розгляд справи без його участі ( а.с 77 т.1).

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Встановлено, що 18.10.1966 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 Амур Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб (а.с.16 т.1).

28.04.1971 року на ім`я ОСОБА_1 виконкомом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих виданий ордер № 516 на зайняття трикімнатної квартири АДРЕСА_2 зі складом сім`ї з п`яти осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (дружини), ОСОБА_5 (сина), ОСОБА_6 (сина), ОСОБА_7 (мати дружини) (а.с.19т.1).

04.06.1991 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 був розірваний (а.с.20 т.1).

З інформації голови правління Обслуговуючого кооперативу «ЖБК №89 «Геолог» ОСОБА_1 мешкав за спірною адресою з 07.12.1971 року до 24.12.1974 року. Потім був знятий з реєстрації та виїхав на постійне місце проживання до Росії. Пайові внески були сплачені остаточно в березні 1985 року (а.с.25 т.1).

Відповідно до виписки з протоколу зборів уповноважених ЖБК 89 «Геолог» від 28.06.1985 року ОСОБА_4 прийнята в члени ЖСК. У виписці з протоколу зазначено, що ОСОБА_1 не приїжджає в Україну з 1974 року і квартирою не цікавиться (а.с.35 т.1).

Відповідно до довідки, виданої 11.06.1994 року ЖБК-89 «Геолог» на ім`я ОСОБА_4 , остання є членом кооперативу «Геолог -89», має виплачену кооперативну квартиру в сумі 5804 руб. Довідка видана для пред`явлення в БТІ (а.с.29 т.1).

Реєстраційним посвідченням, виданим 19.08.1994 року Дніпропетровським БТІ, посвідчено, що кооперативна квартира АДРЕСА_2 ЖБК-89 «Геолог» зареєстрована в цілому за ОСОБА_4 за реєстровим номером 54 в реєстровій книзі ХХУ1 (а.с.179 т.1).

Встановлено, що до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лаврищева О.А. з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 , відповідач у справі (а.с. 78 т.1).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лаврищева О.А. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на спірну квартиру у зв`язку з тим, що з поданих останнім документів вбачається, що на день відкриття спадщини шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 був розірваний (а.с.32 т.1).

Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої ст.137 Житлового кодексу України житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів при підприємствах, установах і організаціях.

Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється, зокрема, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР.

Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Української РСР.

Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу і зареєстрованого в установленому порядку ч.ч.3-5ст.137 ЖК).

Пунктом 29 статуту ЖБК №89 «Геолог» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що питання прийому та виключення з членів кооперативу відноситься до компетенції загальних зборів, який є вищим органом кооперативу (а.с.2-11 т.2).

Водночас Типовим статутом житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР 27.06.1972 року №297, чинному на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що органами управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу і правління кооперативу. Якщо в кооперативі є 100 і більше членів, то замість загальних зборів можуть скликатися збори уповноважених. До компетенції загальних зборів (зборів уповноважених) відноситься питання,зокрема, про прийом в члени і виключення з членів кооперативу ( п.48 Типового статуту).

Положенням ст. 147 ЖК України визначено, що члена житлово-будівельного кооперативу може бути виключено з кооперативу у випадку, зокрема, виїзду на інше постійне місце проживання.

Підсумовуючи наведене, можна дійти висновку, що прийняття ОСОБА_4 в члени ЖБК №89 «Геолог» 28.06.1985 року зборами уповноважених ЖБК і виключення з членів ЖБК ОСОБА_1 не суперечить діючому на час виникнення спірних правовідносин законодавству. Не зазначення в статуті кооперативу про наявність в останньому такого вищого органу як збори уповноважених, не впливає на висновки суду на про правомірність рішення кооперативу щодо членства ОСОБА_4 , оскільки зазначене не суперечить положенням чинного на той час Типового статуту.

Крім того, заява ОСОБА_1 на адресу начальника ЖБК від 27.06.1995 року про переоформлення особистого рахунку на квартиру АДРЕСА_2 на ОСОБА_4 (а.с.157 т.1) свідчить, що позивач був обізнаний про членство останньої в кооперативі і ніяких заперечень з цього приводу не висловлював, а навпаки власноручно написав заяву про переоформлення особистого рахунку на колишню дружину.

Таким чином, суд відмовляє позивачеві у позовних вимогах щодо визнання недійсним рішення зборів уповноважених ЖБК №89 «Геолог» від 28.06.1985 року. в частині прийняття в члени ЖБК ОСОБА_4 .

Вимоги позивача в частині визнання недійсною довідки ЖБК від 11.07.1994 року про те, що ОСОБА_4 є членом кооперативу і має виплачену кооперативну квартиру, також задоволенню не підлягають.

По-перше, позивач пов`язує недійсність цієї довідки з недійсністю рішення зборів уповноважених кооперативу від 28.06.1985 року, а судом відмовлено у задоволенні останнього.

По-друге, відповідно до діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства реєстрація прав власності проводилась реєстраторами БТІ. Для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу подається довідка кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

Таким чином, довідка ЖБК №89 «Геолог» від 11.07.1994 року була підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 і пред`явленням її до БТІ остання вичерпала свою дію у зв`язку з реалізацією, а тому правових підстав для визнання її недійсною немає, і тому суд відмовляє позивачеві у цій частині позову.

Що стосується вимог позивача про скасування реєстраційного посвідчення від 19.08.1994 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської обласної ради щодо запису в реєстрову книгу про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , суд вважає, що позовні вимоги в цій частини також не підлягають задоволенню.

Підставою для скасування даного реєстраційного посвідчення позивач зазначає недійсність довідки ЖБК №89 «Геолог» про членство ОСОБА_4 в кооперативі. Проте судом відмовлено в задоволені вимог в цій частині позову. Крім того, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в чинній редакції, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом « пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Оскаржуване позивачем реєстраційне посвідчення лише підтверджує факт реєстрації спірної квартири за ОСОБА_4 і не є тим документом, на підставі якого проведена державна реєстрація прав власності.

Вимоги в частині визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності на 1/ 2 її частину позивач обґрунтовує тим, що пайовий внесок за квартиру був внесений під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 за рахунок спільних коштів.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, право власності на квартиру набуває член Житлово-будівельного кооперативу, який повністю сплатив за неї свій пайовий внесок.

Аналогічні положення закріплені в пункті 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи».

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно є спільною сумісною власністю подружжя, якщо воно нажите під час шлюбу.

Зазначені положення закону кореспондуються зі ст. 22 КпШС, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом частини першої ст. 17 Закону України "Про власність" кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю (постанова Верховного Суду України від 18 грудня 2013 р. в справі 6-138цс13).

Як встановлено судом, шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 був розірваний 04.06.1991 року. ОСОБА_1 не жив у спірній квартирі з 1974 року. При цьому ОСОБА_4 набула членство в кооперативі у 1985 році. Довідку від ЖБК про те, що спірна квартира виплачена ОСОБА_4 отримала 11.07.1994 року. Отже, суд вважає, що спірна квартира стала об`єктом права власності лише з 11.07.1994 року, тобто вже після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , а тому об`єктом права спільної сумісної власності останніх не є. У зв`язку з цим, суд вважає, що у ОСОБА_1 не виникло право власності на частину квартири, а виникло право лише на відповідну частину паєнакопичення.

Роз`яснення щодо права подружжя у період сумісного проживання на пайовий внесок або на квартиру після повної сплати пайового внеску містяться в підпункті «а» пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи».

Слід зазначити, що суд критично ставиться до інформації, що міститься в листі голови правління ЖБК на адресу приватного нотаріуса Лаврищева О.А. від 08.08.2019 року стосовно того, що пайові внески були сплачені остаточно в березні 1985 року (а.с.25т.1), оскільки відповідного платіжного документу, підтверджуючого сплату пайового внеску, не надано. Надана лише ксерокопія прибуткового касового ордеру №138 про сплату ОСОБА_1 пайового внеску у 1970 році у розмірі 2600 руб. (а.с.26 т.1).

Таким чином, суд вважає, що спірна квартира стала об`єктом права власності з 11.07.1994 року. ОСОБА_1 в цей час ( з 24.12.1974 року) був знятий з реєстрації і виїхав на постійне місце проживання до Росії і більше не приїжджав.

Згідно з положенням частини першої ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Відповідно до частин першої третьої ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши, надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , тому відмовляє у їх задоволені повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4,5,10,13,81,89,259,263-265ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до Обслуговуючого кооперативу «Житлово будівельний кооператив №89 «Геолог», Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лаврищев Олег Анатолійовича, про визнання недійсним рішення зборів уповноважених ЖБК №89 «Геолог», визнання недійсною довідки ЖБК про членство в кооперативі, скасування реєстраційного посвідчення КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя Бєльченко Л.А.