У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2021 р.

м. Київ

справа № 755/10111/21

провадження № 4с/755/162/21

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

учасники справи:

представник заявника - ОСОБА_1 ,

представник заінтересованої особи - ОСОБА_5.,

представник заінтересованої особи - ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович, на дії приватного виконавця, -

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії приватного виконавця Мілоцького О.Л. щодо винесення постанови від 07.05.2021 року у виконавчому провадженні № 65357689 про арешт коштів боржника, які надходять на рахунок ОСОБА_2 , відкритий у АТ «Альфа-Банк» як заробітна плата; скасувати постанову про арешт коштів боржника від 07.05.2021 року, прийняту приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. у виконавчому провадженні № 65357689; зобов`язати приватного виконавця Мілоцького О.Л. скасувати арешт грошових коштів, які перераховуються на ім`я ОСОБА_2 як заробітна плата на рахунок, відкритий у АТ «Альфа-Банк».

Заявник мотивує свої вимоги тим, що 07.05.2021 року приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. в межах виконавчого провадження ВП № 65357689 винесена постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_2 , на підставі якої накладено арешт на рахунок заявника ОСОБА_2 , відкритий у АТ «Альфа-Банк», на який надходить заробітна плата, тому заявник вимушений звернутись з даною скаргою до суду.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить її зміст.

Представник заінтересованої особи приватного виконавця Мілоцького О.Л. - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти скарги заперечив в повному обсязі з підстав, що містять письмові пояснення на скаргу, долучені до матеріалів скарги, просив скаргу залишити без розгляду з підстав пропуску заявником строку оскарження постанови приватного виконавця від 07.05.2021 року. (а.с. 32-38)

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти скарги заперечив в повному обсязі, вказуючи на її необґрунтованість та безпідставність, та представником наголошено на застосуванні наслідків пропуску заявником процесуального строку звернення з даною скаргою до суду.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Приватний виконавець здійснює примусове виконання, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Так, судом встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О.Л. знаходиться виконавче провадження ВП № 65357689, відкрите з примусового виконання виконавчого листа № 755/18926/20, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 16.04.20201 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 20 000 доларів США, та 3% річних в розмірі 343,56 доларів США, а всього стягнути 20 343 (двадцять тисяч триста сорок три) доларів 56 центів США; а також виконавчого листа № 755/18924/20, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 16.04.20201 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики від 11 квітня 2019 року в сумі 40 000,00 доларів США, 3% річних в сумі 657,53 долари США, а всього 40 687,12 (сорок тисяч шістсот вісімдесят сім) доларів США 12 центів; стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень.

07.05.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О.Л. про арешт коштів боржника, прийнятою в межах виконавчого провадження ВП № 65357689, накладено арешт на грошові кошти божника ОСОБА_2 , що містяться на відкритих рахунках в банківських установах, зокрема, у АТ «Альфа-Банк» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 67 133,74 доларів США та 16 664,78 грн. Крім того, приватним виконавцем у постанові зауважено про накладення арешту на кошти, розміщені на банківських рахунках, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. (а.с. 7-8)

Копію постанови від 07.05.2021 року про арешт коштів боржника приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. 07.05.2021 року було надіслано учасникам виконавчого провадження та у банківські установи рекомендованою поштовою кореспонденцією. (а.с. 39, 44)

14.05.2021 року боржник ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ВП № 65357689, про що ОСОБА_6 власноручно складено розписку. (а.с. 45)

Таким чином, заявник ОСОБА_2 був обізнаний про прийняття приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 07.05.2021 року - 14.05.2021 року.

За даними Довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Парадигма Інвест Груп» від 24.05.2021 року, ОСОБА_2 дійсно працює в ТОВ «Парадигма Інвест Груп» на посаді заступника директора з розвитку бізнесу з 10 березня 2021 року і по теперішній час та отримує заробітну плату на банківську карту АТ «Альфа-Банк», IBAN: НОМЕР_1 . (а.с. 9)

За даними виписки по рахунку АТ «Альфа-Банк», відкритому на ім`я ОСОБА_2 , на рахунок IBAN: НОМЕР_1 надходить заробітна плата ОСОБА_2 (а.с. 10-13)

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На відміну від позовного провадження, у якому суд вирішує існуючий між сторонами цивільно-правовий спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням. Згідно з чинним процесуальним законодавством, здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві.

За змістом статті 449 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права та свободи.

Десятиденний строк для оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця встановлений також статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, чинного на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, чинного на момент звернення заявника до суду зі скаргою.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 127 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові. (постанова Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у Справі № 466/948/19)

Як убачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_2 як сторона виконавчого провадження, у порядку статті 447 ЦПК України, 14.06.2021 року звернувся до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця Мілоцького О.Л. про арешт коштів боржника від 07.05.2021 року (а.с. 25), вказавши, що про оскаржувану постанову приватного виконавця йому стало відомо лише 07.06.2021 року.

Однак в матеріалах справи наявна власноручна розписка заявника ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП № 65357689 - 14.05.2021 року (а.с. 45), тобто заявник був обізнаним про прийняття оскаржуваної постанови 14.05.2021 року, а звернувся до суду із скаргою на постанову лише 14.06.2021 року, із пропуском процесуального строку оскарження постанови приватного виконавця. При цьому заявником та його уповноваженим представником не заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника від 07.05.2021 року, не надано доказів поважності причини пропуску строку оскарження зазначеної постанови.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович, на дії приватного виконавця, - підлягає залишенню без розгляду, з підстав пропуску заявником процесуального строку на оскарження постанови приватного виконавця.

В частині розподілу судових витрат в межах розгляду даної справи суд вважає необхідним зазначити наступне.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України ).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 Цивільного процесуального кодексу України ).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 Цивільного процесуального кодексу України ).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 Цивільного процесуального кодексу України ).

Частинами першою та другою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі залишення заяви без розгляду передбачено частиною п`ятою статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, процесуальний закон передбачає можливість компенсації судових витрат у разі залишення заяви без розгляду/закриття провадження. (постанова Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у Справі № 308/9100/19-ц)

Із матеріалів справи убачається, що 26.02.2021 року між Адвокатським об`єднанням «Еф Ті Лігал» та приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким Олегом Леонідовичем укладено Договір про надання правничої допомоги № 26/02 та Додаток № 1 до цього Договору, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався за завданням клієнта протягом дії даного Договору надавати за винагороду клієнту правничу допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити вартість наданої виконавцем правничої допомоги та відшкодувати (за наявності) фактичні витрати, у тому обсязі та на тих умовах, що закріплені за взаємною згодою сторін у даному Договорі. (а.с. 49-51, 52)

Відповідно до п. 3.1 Договору, плата (гонорар) за Договором та порядок розрахунків визначається та погоджується сторонами в замовленні. Якщо, у виключних випадках, сторони не визначили плату (гонорар) у замовленні, він вказується в Акті надання правничої допомоги в залежності від обсягу витраченого співробітниками виконавця часу на надання правничої допомоги, виходячи з узгодженого порядку оплати.

23.06.2021 року Адвокатським об`єднанням «Еф Ті Лігал» та приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким Олегом Леонідовичем складено та підписано Замовлення № 6/2021 на надання правничої допомоги на підставі Договору № 26/02 від 26.02.2021 року, предметом якого є надання правничої допомоги щодо представництва інтересів клієнта у справі № 755/10111/21 в Дніпровському районному суді м. Києва незалежно від кількості судових засідань. Гонорар за надання правничої допомоги встановлюється у розмірі 3 000,00 грн. за складання та подання заперечень на скаргу у справі № 755/10111/21; 800,00 грн., представництво інтересів клієнта в одному судовому засіданні. (а.с. 53)

24.06.2021 року Адвокатським об`єднанням «Еф Ті Лігал» та приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким Олегом Леонідовичем складено та підписано Акт № 1-6/2021 про надання правничої допомоги на підставі Договору № 26/02 від 26.02.2021 року, відповідно до якого клієнту надано правничу допомогу у виді складання та подання заперечень на скаргу у справі № 755/10111/21 на суму гонорару 3 000,00 грн. (а.с. 54)

За даними платіжного доручення № 806 від 24.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л. оплачено послуги адвоката за Договором про надання правничої допомоги № 26/02 від 26.02.2021 року та Актом № 1-6/2021 про надання правничої допомоги від 24.06.2021 року - у розмірі 3 000,00 грн. (а.с. 55)

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, надавши оцінку наданим приватним виконавцем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення із заявника на його користь судових витрат, суд дійшов висновку, що із заявника на користь приватного виконавця підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу згідно Договору про надання правничої допомоги № 26/02 від 26.02.2021 року та Акту № 1-6/2021 від 24.06.2021 року про надання правничої допомоги на підставі Договору № 26/02 від 26.02.2021 рокуу сумі 3 000,00 грн., - що є правомірним розподілом витрат з огляду на залишення скарги без розгляду, що також відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 308/9100/19-ц.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 142, 258-261, 268, 352-354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович, на дії приватного виконавця,- залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 01 липня 2021 року.

Суддя: В.І. Галаган