Справа № 487/4405/20
Провадження № 2/487/450/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Ященко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики від 16.01.2012 удаваним та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді застосування прав та обов`язків стороні за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що 16.01.2012 між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу гроші у розмірі 100 тис. грн.., строком до 16.10.2013. У встановлений строк відповідач свої зобов`язання не виконала, кошти не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2013 було визнано мирову угоду сторін, згідно якої в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1 у розмірі 100 тис. грн., за позивачем було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності ОСОБА_2 , провадження у справі закрито, що свідчить проте, що між сторони фактично домовились про купівлю-продажу спірної квартири. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.08.2013 визначено спосіб виконання ухвали суду від 26.06.2013, шляхом зобов`язання Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції зареєструвати у Державному реєстрі речових прав право власності на кВ. АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та 11.10.2013 внесені відомості до Державного реєстру про власника квартири. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04.04.2019, ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2013 та від 30.08.2013 скасовані та справу направлено на новий розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва. Отже договір позики був укладений з метою приховати інший правочин, яким є договір купівлі-продажу квартири, а тому договір позики вважається удаваним. З 2013 року позивач володіє та користується спірною квартирою на власний розсуд, сплачує комунальні послуги, зробив значні поліпшення квартири та ОСОБА_2 ніколи не заявляла претензій з приводу неналежності права власності позивачу, навпаки після затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі передала ОСОБА_1 ключі від квартири та усі супутні документи, які пов`язані із користуванням та володінням майном. На теперішній час у спірній квартирі проживають та зареєстровані рідна сестра позивача та її син.

Крім того, 25.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову , шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , заборони державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо зняття з реєстрації та/або реєстрації місця проживання осіб за адресою: квартира АДРЕСА_2 та заборони державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

В заяві надав обґрунтування аналогічні змісту позовних вимог та додатково зазначив, що 22.06.2021 йому стало відомо, що ОСОБА_2 звернулась до Департаменту з надання адміністративних послуг ММР із заявами про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , 2010 року народження і ОСОБА_4 , 1983 року народження, які проживають в квартирі АДРЕСА_2 . Крім того, ОСОБА_2 додає інформацію з Реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої власником спірної квартири є саме вона, що не відповідає дійсності, оскільки згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.10.2013, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 . Вказане свідчить проте, що відповідач намагається у незаконний спосіб зняти з місця реєстрації осіб, які на законних підставах проживають і зареєстровані у спірній квартирі зі згоди власника ОСОБА_5 . На думку заявника вказане свідчить про існування високої ймовірності того, що ОСОБА_2 може якимось чином розпорядитися спірною квартирою, зокрема продати, подарувати третім особам, надати у заставу тощо, зняти з реєстрації осіб, які зареєстровані у цієї квартирі, що може значно ускладнити виконання рішення, у разі задоволення позову.

Крім того, представник позивача адвокат Кучерява Т.Ю. 30.06.2021 надала до суду клопотання про приєднання до заяви про вжиття заходів забезпечення позову Інформацію з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.06.2021, згідно якої ОСОБА_2 подала заяву до державного реєстратора про скасування права власності ОСОБА_5 на спірну квартиру, на підставі ухвали Миколаївського апеляційного суду від 04.04.2019, враховуючи, що судом у резолютивній частині ухвали не йдеться про скасування права власності на квартиру ОСОБА_5 , лише направлено справу за новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши заяву та надані до неї матеріали, приходжу до наступного:

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 2 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.4,5 Постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, яке допускається на протязі всього терміну розгляду справи, є обґрунтована наявність такої необхідності. Суд, виходячи з конкретних доказів, повинен встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, під час вирішення клопотань про забезпечення позову суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Із матеріалів справи вбачається, що в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики від 16.01.2012 удаваним та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді застосування прав та обов`язків стороні за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Отже, між сторонами реально існує спір та предметом даного спору є квартира АДРЕСА_2 .

Позивач просить суд вжиті заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , заборони державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо зняття з реєстрації та/або реєстрації місця проживання осіб за адресою: квартира АДРЕСА_2 та заборони державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 150 ЦПК України.

Підставою забезпечення позову зазначив, що 22.06.2021 йому стало відомо, що ОСОБА_2 звернулась до Департаменту з надання адміністративних послуг ММР із заявами про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , 2010 року народження і ОСОБА_4 , 1983 року народження, які проживають в квартирі АДРЕСА_2 .

У клопотанні адвоката Кучерявої Т.Ю. також додатково зазначено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.06.2021, ОСОБА_2 подала заяву до державного реєстратора про скасування права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 , на підставі ухвали Миколаївського апеляційного суду від 04.04.2019, враховуючи, що судом у резолютивній частині ухвали не йдеться про скасування права власності на квартиру ОСОБА_5 , лише направлено справу за новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказані обставини, на думку заявників, свідчать проте, що відповідач ОСОБА_2 намагається у незаконний спосіб зняти з місця реєстрації осіб, які на законних підставах проживають і зареєстровані у спірній квартирі зі згоди власника ОСОБА_5 , а також те, що існує висока ймовірність того, що ОСОБА_2 може якимось чином розпорядитися спірною квартирою, зокрема продати, подарувати третім особам, надати у заставу тощо, зняти з реєстрації осіб, які зареєстровані у цієї квартирі, що може значно ускладнити виконання рішення, у разі задоволення позову.

Так, згідно наданих сторонами доказів, 16.01.2012 між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу гроші у розмірі 100 тис. грн.., строком до 16.10.2013. У встановлений строк відповідач свої зобов`язання не виконала, кошти не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2013 було затверджено мирову угоду, згідно якої в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1 у розмірі 100 тис. грн.. та за позивачем було визнано право власності квартири АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності ОСОБА_2 , провадженні у справі закрито. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.08.2013 визначено спосіб виконання ухвали суду від 26.06.2013, шляхом зобов`язання Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції зареєструвати у Державному реєстрі речових прав право власності на кВ. АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та 11.10.2013 внесені відомості до Державного реєстру про власника квартири.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04.04.2019 ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2013 та від 30.08.2013 скасовані та справу направлено на новий розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.06.2021, за ОСОБА_2 05.07.2013 зареєстровано право власності на квартири АДРЕСА_1 , 09.10.2013 право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 21.09.2020, державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 скасована державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, на підставі постанови Миколаївського апеляційного суду від 04.04.2021.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З урахуванням встановлених обставин, враховуючи, що квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 тому існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру може ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи спірна квартира буде відчужена власником, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, якщо у ході розгляду справи по суті буде встановлено таке порушення.

За таких обставин, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на спірну квартиру є обґрунтованою та підлягає задоволенню, до розгляду справи по суті.

При цьому, накладення арешту на квартиру в повної мірі зможе забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову, тому відсутні підстави для забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Що стосується вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо зняття з реєстрації та/або реєстрації місця проживання осіб за адресою: квартира АДРЕСА_2 , суд вважає в цієї частини вимог слід відмовити, оскільки обраний заявником спосіб забезпечення позову не пов`язаний з предметом даного позову та виходить за межі заявлених вимог.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 ), до розгляду справи по суті.

У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження.

Суддя С.М. Афоніна