КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4337/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Ільєва Т.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Елгерівна, Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції. Київ, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року,

встановив:

у жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 31 липня 2020 року приватним нотаріусом Сибігою С.Г., яким було стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 заборгованість за Договором між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року, в розмірі 1 777 600 грн.

Також позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року заяву про забезпечення позову було задоволено та зупинено стягнення за виконавчим написом.

Не погоджуючись із ухвалою, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилався на те, що невжиття відповідних заходів шляхом зупинення виконання оскаржуваного виконавчого напису може призвести до безпідставного стягнення коштів з позивача, що у випадку задоволення позовних вимоги може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року заяву про забезпечення позову було задоволено та зупинено стягнення за виконавчим написом.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені заходи забезпечення позову є співмірними до заявлених позовних вимог. Такий висновок суду є законним та відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогами про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, вчиненого на підставі Договору між батьками про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей від 29 грудня 2017 року. Оскаржуваним виконавчим написом було стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів за період з 10 лютого 2020 року по 10 червня 2020 року в розмірі 1 777 600 грн.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не було враховано те, що зупинення стягнення за виконавчим написом призводить до порушення прав дітей, оскільки аліменти є їх власністю. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки предметом розгляду в даній справі не є питання стягнення аліментів, тоді як позовні вимоги заявлені щодо спірності розміру заборгованості, щодо якої було вчинено виконавчий напис.

Сам по собі факт зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі, визначеному договором між батьками, не свідчить про реальне порушення прав дітей на утримання, оскільки за твердженням представників сторін у справі укладений між батьками договір є чинним та підлягає подальшому виконанню, тоді як в даній справі спір виник щодо розміру наявної заборгованості за період з 10 лютого 2020 року по 10 червня 2020 року.

В даному випадку, позивач оскаржує виконавчий напис нотаріуса, а тому забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за ним є співмірним заявленим вимогам, про що судом першої інстанції було зроблено вірний висновок.

Посилання апелянта на те, що позивач не погоджується з розміром наявної у нього заборгованості лише частково також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог про зупинення стягнення, оскільки вимоги було заявлено щодо визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису в цілому.

Доводи представника відповідача про те, що судом першої інстанції не було встановлено яким чином невжиття заходів забезпечення позову у обраний спосіб може призвести до неможливості виконання рішення суду, також є безпідставними, оскільки в даному випадку було заявлено позовні вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, а тому його виконання до закінчення розгляду справи буде суперечити меті та завданням цивільного судочинства, призведе до ускладнення ефективного захисту прав позивача, за яким він звернувся до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 26 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді