РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/23923/19

Пров. №2/766/3663/21

25 червня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Савчук В.В., з участю позивача ОСОБА_1 , представника Херсонської обласної прокуратури Антощук С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , Головного управління Державної казначейської служби України в Херсонській області, ОСОБА_3 , третя особа: Херсонська обласна прокуратура про визнання дій протиправними, відшкодування моральної шкоди та повернення безпідставно отриманих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними дії державного виконавця Чугунової Г.В., встановивши наявність вини в її діях; зобов`язати виконавчу службу надати йому розрахунок заборгованості по аліментам щомісячно з 01.01.2018 р., а також кожного наступного місяця до завершення виконавчого провадження; відшкодувати йому шляхом списання з рахунку виконавчої служби 96050,00 грн. заподіяної йому моральної шкоди; зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому неправомірно отримані 7206,50 грн. Вимоги мотивовані тим, що діями державного виконавця у ВП 40191044 щодо арешту коштів та списання без його відома з його рахунку в АТ «Таскомбанк» 7244,39 грн. на користь ОСОБА_2 вважає, що в діях ОСОБА_4 наявний склад злочину за ст. 185, 365-2, 367 КК України. Крім того, він повідомив виконавчу службу про своє незаконне звільнення, зазначає про те, що він буде поновлений на роботі та йому будуть підлягати виплаті суми за час вимушеного прогулу, а тому на підставі ч.1, ч.2 ст. 197 СК України можливе відстрочення, розстрочення заборгованості по аліментам або звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Він повідомив виконавчу службу про те, що йому буде виплачуватися пенсія, просив направити виконавчий лист до пенсійного органу та, якщо б держаний виконавець своєчасно направив виконавчий лист до пенсійного органу, то його заборгованість була б нижчою. Йому не повідомляли та не надсилали розрахунок його заборгованості, чим порушили його права, державний виконавець подала завідомо неправдиву інформацію про розмір його заборгованості по аліментам, внаслідок чого внесла до офіційного документу завідомо неправдиві відомості, невірно здійснила розрахунок заборгованості. Вважає, що йому завдана істотна моральна шкода в розмірі 100% прожиткового мінімуму для працездатних осіб 96050,00 грн., внаслідок чого на підставі ст. 1172, 1173 ЦК України відділ виконавчої служби зобов`язаний відшкодувати йому шкоду. Відповідач ОСОБА_2 зобов`язана на підставі ст. 1212 ЦК України повернути безпідставно отримані нею кошти.

Провадження у справі відкрите ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2019 року, призначене підготовче засідання на 22.04.2020 року, витребувано матеріали виконавчого провадження, запропоновано виконавчій службі надати відповіді на питання поставлені позивачем в порядку ст. 93 ЦПК України.

12.03.2020 року від Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив на позов, відповідно до якого вимоги вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, дії державного виконавця є правомірними та відповідають Закону України «Про виконавче провадження», розмір аліментів не може бути нижчим 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

16.03.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої повторно виклав дії та бездіяльність державних виконавців, якими, на його думку, йому заподіяна шкода. Просив задовольнити його позов в повному обсязі. Просив: визнати противоправними (незаконними) дії старшої державної виконавиці Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чугунової Ганни Олегівни, встановити наявність вини в її діях. В рахунок відшкодування істотної моральної шкоди, що заподіяна старшою державною виконавицею Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чугуновою Ганною Олегівною у ВП № 40191044, стягнути кошти в сумі 96050,00 грн. шляхом списання коштів з рахунку 2 відповідача, де боржником є Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Адреса: вул. Перекопська 166, м. Херсон, 73036, , на користь стягувача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; Зобов`язати: Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області виконати судове рішення у справі, а саме: в рахунок відшкодування істотної моральної шкоди, стягути кошти в сумі 96050,00 грн. шляхом списання коштів з рахунку 2 відповідача, де боржником є Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, на його користь. Зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому неправомірно отримані кошти у сумі 7 206,50 грн., що були неправомірно сплачені уповноваженою особою Дніпровського районного відділення державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області у ВП №40191044. Визнати неправомірними, без належних підстав, дії у ВП № 40191044 старшої державної виконавиці Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Ольги Беккер.

Підготовче засідання з 13.04.2020 року перенесено на 16.09.2020 року через неявку в засідання сторін, крім представника прокуратури, відомості про належне повідомлення учасників справи відсутні, судові повістки сформовані 11.02.2020 року та передані 12.02.2020 р. до канцелярії суду на відправку станом на час проведення підготовчого засідання не відправлені через недостатнє фінансування суду на відправку поштової кореспонденції, починаючи з лютого 2020 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.09.2020 року позовна заява залишена без руху через несплату позивачем судового збору та відсутністю підстав для звільнення від його сплати.

19.09.2020 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви шляхом клопотання про звільнення від сплати судового збору, мотивована відсутністю доходу, крім мінімальної пенсії.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2020 року суд дійшов висновку про звільнення позивача від сплати судового збору, продовживши розгляд справи зі стадії підготовчого провадження, призначивши підготовче засідання на 10.11.2020 року, судові повістки сформовані 05.10.2020 року та передані на відправку до канцелярії суду наступного робочого дня.

Підготовче засідання 10.11.2020 року перенесене на 22.01.2021 р. через знаходження головуючого у нарадчій кімнаті з розгляду справи № 766/487/20. Судові повістки сформовані 11.11.2020 року та наступного робочого дня передані на відправку до канцелярії суду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.01.2021 року закрито підготовче провадження,зобов`язано виконавчу службу надати відповіді на питання, що були поставлені в порядку ст. 93 ЦПК України, призначене судове засідання на 19.01.2021 року.

18.02.2021 р. від виконавчої служби надійшли відповіді на питання, поставлені позивачем в порядку ст. 93 ЦПК України.

Ухвалою від 19.02.2021 року визнано неповажною неявку позивача в судове засідання, судове засідання відкладене на 19.03.2021 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, будучі допитаним за його клопотанням в якості свідка пояснив, що державний виконавець ОСОБА_5 вірно визначала аліменти, але коли ОСОБА_6 звернулася з заявою про видачу довідки, державний виконавець невірно вказала заборгованість, а тому, на його думку, виконавець внесла завідомо неправдиву інформацію, здійснюючи розрахунок по середньомісячному заробітку по м.Херсону, тоді як він в цей час працював, довідка дійсна протягом місяця, а вона була надана ОСОБА_6 до суду. Він звертався до суду з цього питання, суд в рішенні написав про період. 04.09.2018 р. його звільнили, йому на той час казали, що все очевидно та все вирішиться, була відкрита кримінальна справа. 24.10.2018 року він був особисто у виконавчій службі у державного виконавця Чугунової та повідомив її, що він незаконно звільнений, підприємство буде виплачувати йому зарплату, а з 05.11.2018 року йому буде призначена пенсія за віком, а тому з 06.11.2018 р. йому буде виплачуватися пенсія. Він був незаконно звільнений у вересні 2018 року, від підприємства надійшов звіт, за яким було зазначено про відсутність боргу, 04.09.2018 р. він отримав виплати за невикористану відпустку за 109 днів, а тому фактично по 22.12.2018 р. аліменти з його заробітку виплачені. Він передавав копію виконавчого листа до пенсійного фонду. В 2019 році у нього був малесенький депозит в банку, в банку він дізнався, що його рахунок арештований, він пішов до виконавчої служби, ознайомився з виконавчим провадженням, дізнався, що лише 27.11.2018 р. до виконавчої служби надісланий відповідний звіт про його звільнення, отриманий державною виконавицею 03.12.2018 р., в якому зазначено про відсутність заборгованості та там зазначено про відпустку 109 днів. 27.12.2018 р. виконавиця зазначає, що у нього борг більше 5 тисяч грн., його вносять в реєстр, окружний суд визнав, що йому відповіді не надсилалися. Належних доказів відправлення будь-якої кореспонденції виконавчою службою не надано. За виконавчим провадженням він жодних документів не отримував. Було істотне порушення його прав та він не мав можливості оскаржити будь-який документ в десятиденний строк. Йому заподіяна моральна шкода, яка виразилася у душевних стражданнях, пов`язаних з протиправними діями щодо нього (довідка про борг). 02.01.2019 р. винесена постанова, де зазначена сума заборгованості, яка не відповідає Закону України «Про виконавче провадження» та нічим не обґрунтована, вже сума заборгованості зменшена на 3 тисячі. З нього був стягнутий штраф, ОСОБА_6 просить врахувати заборгованість за довідкою від 2014 року, яка є протиправною. В 2019 році державним виконавцем був арештований його депозитний рахунок, а кошти з нього були в подальшому отримані ОСОБА_6 . Вважає дії державних виконавців кримінальним злочином. Він неодноразово звертався зі скаргами на дії державних виконавців до суду, але виконавець ОСОБА_7 продовжує вказувати у нього борг. Вважає, що якщо є спір, то виконавиця повинна роз`яснити ОСОБА_6 її право звернутися до суду з відповідним позовом. Вважає, що державна виконавиця вирішила собі незаконно присвоїти 2 тисячі грн. На теперішній час ОСОБА_7 незаконно внесла 25 тис.грн. боргу. Коли він не має можливості сплачувати аліменти, він може подати заяву про відстрочення. Він подає чергові скарги до суду, де просить зазначити конкретно по пунктам заборгованість. Виконавцем приймається середній заробіток по Херсону, замість того, щоб зазначити розмір за відомостями. Вказує, що предметом позову є злочинні дії державного виконавця, борг повинний бути розрахований системою. Державний виконавець повинний складати акти. Жодного доказу не має про наявність у нього боргу, але справа розглядається щодо протиправних дій державного виконавця ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , якою присвоєно 7 тис.грн.

Представник державної виконавчої служби позов не визнала та дала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Вказала, що протиправність дій державного виконавця не встановлена, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Представник третьої особи Херсонської обласної прокуратури в судовому засіданні покладалася на розсуд суду при вирішенні спору. Зазначила, що рішення за справою не впливає на права та інтереси третьої особи, прокуратура не має повноважень здійснення контролю за виконавчою службою, наявність шкоди не доведена.

В судове засідання 25.06.2021 року представник відповідача - Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не з`явився про причини неявки суд не повідомив, матеріали виконавчого провадження суду не надані, судова повістка отримана уповноваженою особою 09.06.2021 р.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не прибули про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися шляхом розміщення оголошення на сайті суду, ОСОБА_2 додатково шляхом надіслання судової повістки у вигляді смс-повідомлення.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Херсонській області в судове засідання не прибув, про час, лату та місце розгляду справи ДКС повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши вступні слова позивача, представника виконавчої служби та прокуратури 19.03.2021 року, дослідивши письмові докази 25.06.2021 року, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Позивач у позовній заяві вказує, що позовна заява про відшкодування шкоди, заподіяної зловживанням повноваженнями, незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю державної виконавиці у ВП № 40191044, що має ознаки складу кримінальних правопорушень передбачених ст. 185, 365-2, 366, 367 КК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Зазначаючи про те, що шкода йому заподіяна кримінальним правопорушенням, позивач ОСОБА_1 не надав жодних доказів такому твердженню, оскільки єдиним та належним доказом за таких обставин є обвинувальний вирок суду.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Позивачем доказів притягнення державного виконавця та встановлення вини у кримінальних провадженях не надано.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій органу державної виконавчої служби.

За заявою позивача при відкритті провадження у справі суд зобов`язав надати в судове засідання для огляду матеріали виконавчого провадження, які в судове засідання 25.06.2021 року надані не були, при цьому, позивач вважав можливим закінчити розгляд справи за суттю.

Слід зазначити, що у позивача, як учасника виконавчого провадження, була та є можливість отримати будь-який матеріал виконавчого провадження самостійно, оскільки він має право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження та робити з нього копії, зазначивши.

Таким чином, позивач не був позбавлений можливості надати будь-який доказ, що міститься в матеріалах виконавчого провадження самостійно.

З урахуванням пояснень учасників справи (позивача та представника виконавчої служби) судом встановлено та не є спірним, що в провадженні Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження 40191044 за виконавчим листом, виданим 17.05.2011 року Суворовським районним судом м.Херсона про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.01.2011 року і до досягнення повноліття.

27.12.2018 р. на ім`я ОСОБА_1 направлено повідомлення про внесення про нього відомостей у Єдиний реєстр боржників, вказано, що станом на 27.12.2018 р. ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 27.12.2018 р. 5645,7 грн. (арк. справи 14).

Постановою Державного виконавця Дніпровського ВДВС м.Херсон від 02.01.2019 року за ВП №40191044 встановлено, що боржник перебуває на обліку у ПФУ, борг станом на 01.01.2019 року становить 2957,50 грн., звернуто стягнення на доходи боржника шляхом відрахування із доходів боржника у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу 2957,50 грн., а в подальшому 1/4 частку від усіх видів доходу (арк. справи 11-12).

Звіти про здійснення відрахувань та виплати (арк. справи 15, 64) за період з січня по березень 2018 року та з січня по червень 2016 року філії Херсонського обласного автомобільно-учбового комбінату УДП «Укрінтеравтосервіс» та відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (арк. справи 16, 97) самі по собі не свідчать про протиправність дій державної виконавчої служби та не спростовують відомості, вказані повідомленні або в постанові відомостей щодо суми боргу.

25.04.2019 року начальник Дніпровського РВ ДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області повідомив Дніпровське УПСЗН, що за вказаним вище виконавчим листом за період з 01.01.2018 р. по 01.05.2018 р. заборгованість зі сплати аліментів становить 1277,28 грн., з 01.05.2018 р. по 01.10.2018 р. 1278,26 грн., з 01.10.2018 р. по 01.06.2019 р. 6379,50 грн. (арк. справи 7).

Посилання позивача про його незаконне звільнення від сплати аліментів та не доводить неправомірність дій виконавчої служби. Помилковим є твердження позивача, що компенсація при звільненні 109 днів відпустки звільняє його до 22.12.2018 р. від сплати аліментів через відрахування з цієї суми аліментів, оскільки вказане відрахування здійснено з його доходу, отриманого у вересні 2018 року. Можливе поновлення позивача на роботі також не є доказом протиправності дій виконавчої служби та не доводить заподіяння її працівниками йому шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року в справі № 2-879/13 (провадження № 61-10802св18) зазначено, що «сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом».

Також позивачем не доведено протиправність дій виконавчої служби щодо арешту його коштів в АТ «Таскомбанк».

Жодною зі сторін не оспорюється, що грошові кошти у сумі 7206,50 грн. було списано з рахунка боржника на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому стягненні виконавчого листа та за розпорядженням державного виконавця перераховано на користь стягувача ОСОБА_2 в рахунок погашення наявної заборгованості по аліментам за виконавчим провадженням №40191044. Суду не надано доказів, що розрахунок заборгованості, відповідно до якого, державним виконавцем були списані зазначені кошти, визнаний судом неправомірним як і дії та рішення державного виконавця щодо списання цих коштів з рахунку позивача та перерахунку стягувачу.

Суд виходить із правомірності дій державного виконавця щодо списання коштів із банківського рахунку та перерахування на рахунок стягувача, при цьому державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, згідно постанови про арешт коштів боржника та на підставі платіжної вимоги щодо списання спірних коштів. Позивачем не доведено факт заподіяння йому шкоди виконавчою службою.

За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

ОСОБА_2 отримала зазначені кошти правомірно як стягувач за виконавчим провадження, а тому відсутні підстави для задоволення позову до відповідача ОСОБА_2 .

Також не може бути прийнято до уваги покази позивача ОСОБА_1 , надані ним в якості свідка щодо усного повідомлення державного виконавця 24.10.2018 р. про те, що він буде з 06.11.2018 р. отримувати пенсію, як доказ неправомірності дій виконавця, оскільки винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника надіслано після отримання повідомлення від пенсійного органу про перебування боржника на обліку у ПФУ. Позивачем не доведено, що виконавча служба мала офіційні відомості про його перебування на пенсійному обліку до 27.12.2018 року (дата довідки ПФУ згідно електронного документообігу між ПФУ та ДФС, про що заявлено виконавчою службою при наданні відповіді в порядку ст. 93 ЦПК України на питання позивача). Позивачем не доведено, що він в порядку ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» після призначення пенсії (06.11.2018 р. арк. справи 94 дані особистого кабінету позивача у ПФУ), повідомив державного виконавця про зазначену обставину, повідомлення про подію, яка може бути відбутися в майбутньому не передбачена Законом України «Про виконавче провадження» та не свідчить про наявність у нього доходу, з якого відраховуються аліменти.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Частиною 2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням принципів верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Як визначено у ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Із наведеного вище вбачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди ще називають збитками

Згідно частини першої та третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Вимогами ст.56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до ст. 1173-1175ЦК така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб).

Таким чином, положення статті 1173-1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення шкоди.

Необхідною підставою для відшкодування такої шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач.

Судом встановлено, що стягнуті кошти, які позивач просить зобов`язати повернути, були списані з його банківського рахунку правомірно в рахунок погашення наявної заборгованості по аліментам за виконавчим провадженням №40191044 та перераховані стягувачу ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина. На час розгляду даної справи розрахунок заборгованості, відповідно до якого, державним виконавцем були списані зазначені кошти, не визнаний судом неправомірним як і дії та рішення державного виконавця щодо списання цих коштів з рахунку позивача та перерахунку стягувачу.

Незгода позивача з розрахунком державним виконавцем заборгованості за відсутності спору зі стягувачем є підставою для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 447-453 ЦПК України за умови дотримання вимог ст. 449 ЦПК України.

Посилання позивача на неправильність розрахунку аліментів з липня 2018 р. через невідповідність їх мінімальному розміру судом не приймаються, оскільки суду не надано взагалі розрахунку заборгованості. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до змін, внесених до абзацу другого частини другої статті 182 СК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018р. мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З цього часу, незважаючи на вказівку у виконавчому документі щодо розміру аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму, державний виконавець зобов`язаний нараховувати аліменти у розмірі не меншому ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому з дати призначення позивачеві пенсії розмір аліментів, які він повинний сплачувати складає 1/4 від його пенсії, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Надані позивачем виконавчі листи за рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 року по справі № 540/2095/20 за його позовом до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зобов`язання надати інформацію, за якими зобов`язано Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надати інформацію (вих.№, дата надсилання) відправлення на адресу ОСОБА_1 за період з 01.10.2018 р. по 01.06.2019 р. листів за виконавчим провадженням № 40191044 та стягнення судового збору з відповідача (арк. справи182-185) не може бути доказом того, що дії та бездіяльність виконавчої служби заподіяли позивачу моральну шкоду.

Приймаючи рішення, суд виходить із недоведеності позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами неправомірності дій державного виконавця. Позивачем не доведено факт заподіяння йому шкоди, отримання ОСОБА_2 безпідставно частини аліментів на утримання сина, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Встановлені судом обставини не доводять завдання позивачеві шкоди внаслідок неправомірних дій державного виконавця та безпідставного отримання коштів стягувачем за виконавчим провадженням.

Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачами, внаслідок чого позов не підлягає задоволенню.

За приписами ст. 142 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, який був звільнений судом від сплати судового збору. Про наявність судових витрат відповідачами не заявлено.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складене 30 червня 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6-13, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (, місцезнаходження: м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 166), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), Головного управління Державної казначейської служби України в Херсонській області (, місцезнаходження: м.Херсон, вул. Старообрядницька, буд. 21), ОСОБА_3 (РНОКПП не відомий, місце проживання не відоме), третя особа: Херсонська обласна прокуратура (, місцезнаходження: м. Херсон, вул. Михайлівська, буд. 33) про визнання дій протиправними, відшкодування моральної шкоди та повернення безпідставно отриманих коштів відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Херсонський міський суд Херсонської області з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус