БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1600/2020
Провадження № 2/497/118/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковтун О.І.,

представника відповідача - Чаленка І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТОВ «Вердикт Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача:

- заборгованість за кредитним договором №0 від 14.07.2008 року у розмірі 95011.54 гривень;

- понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000.00 гривень;

- судові витрати в розмірі 2 102.00 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що між позичальником ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 14.07.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16 299.00 доларів США зі сплатою 13.5% річних.

20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу №05/12, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кредекс Фінанс», а ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №0 від 14.07.2008 року.

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» за №01/08-2018 від 01 серпня 2018 року «Про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» () змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердик Капітал» (), в зв`язку з чим, ТОВ «Вердикт Капітал» виступає правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Кредекс Фінанс».

У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у нього перед позивачем станом на 16.10.2020 року виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 26 827.19 доларів США. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 26.11.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 29.12.2020 року о 14:00 годині (а.с.73), про що повідомлено сторонам по справі (а.с.74, 75, 78).

14.12.2020 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , діючого на підставі довіреності від 09.12.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., зареєстрована в реєстрі за №2913 (а.с.88-89), надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав необґрунтованості позовних вимог та у зв`язку зі спливом строків позовної давності (а.с.80-87).

29.12.2020 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 13:00 години 01.02.2021 року у зв`язку з заявленим клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про необхідність підготувати та подати суду додаткові докази (а.с.93).

05.01.2021 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 з доданими доказами про долучення їх до матеріалів справи (а.с.97-98).

13.01.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відзив на позовну заяву та заяву про застосування строку позовної давності відхилити за необґрунтованістю, та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.112-120).

12.01.2021 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив (а.с.143-145).

Ухвалою суду від 01.02.2021 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до судового розгляду на 22.02.2021 року о 14:00 годині (а.с.151), про що повідомлено сторонам по справі (а.с.152,153,154).

03.02.2021 року на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення (а.с.155-162).

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 14.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №0, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 16 299.00 доларів США зі сплатою 13.5 % річних (п. 1.1 Кредитного договору).

Згідно п.1.2. Кредитного договору надання кредиту здійснюється у термін: 14 липня 2008 року.

Позичальник зобов`язався повному обсязі повернути Кредит, отриманий за цим Договором, до 12 липня 2013 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок.

Відповідно до п. 1.2.2 Кредитного договору, Позичальник зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 380.00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів.

У разі, якщо термін повернення Кредиту або день сплати ануїтетного платежу припадає на вихідний, святковий або неробочій день, терміном повернення Кредиту та днем сплати ануїтетного платежу вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем.

Позичальник зобов`язався повертати суму Кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі встановленому в Договорі в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п. 1.3.1., 5.2. цього Договору.

Сторони домовились, що за умовами Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (Пунктом 1.3.2 Договору).

Відповідно до 1.3.3. Договору нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом "30/360" відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України (далі - НБУ) та чинного законодавства України. Етапи нарахування процентів визначаються як:

- в останній робочий день поточного місяця:

- за період з дня фактичного надання Кредиту по останній календарний день місяця включно (в місяць фактичного надання Кредиту);

- з дня сплати ануїтетного платежу у поточному місяці по останній календарний день місяця включно (в наступні місяці);

- в день сплати ануїтетного платежу - з першого календарного дня поточного місяця по день, що передує дню сплаті ануїтетного платежу (день сплати ануїтетного платежу в розрахунок не включасгься).

Проценти нараховуються на суму Кредиту, що надана Банком Позичальнику і ще не повернута останнім у власність Банку відповідно до умов Договору.

З дослідженого Додатку №2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є невід`ємною частиною Договору № 0 від 14.07.2008 року слідує, що відповідач зобов`язався сплачувати кошти на погашення кредитного договору щомісячно в розмірі 380 доларів США (а.с.17-19)

Відповідно до п.1.3.4 кредитного договору строк сплати кредиту та нарахованих процентів: 14 числа кожного місяця, наступного за тим, за який було видано кредит.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12).

Як визначено ч.1 ст.626, ч. 1 ст.628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 20 квітня 2012 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кредит Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/12, відповідно до якого АКІБ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «Кредекс Фінанс», а ТОВ «Кредикс Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № від 14.07.2008 року, що підтверджується Договором факторингу (а.с.40-43), та витягом з Додатку №1 до Договору факторингу №05/12 від 12.04.2012 року (а.с.44).

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» за №01/08-2018 від 01 серпня 2018 року «Про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» () змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердик Капітал» (), в зв`язку з чим, ТОВ «Вердикт Капітал» виступає правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Кредекс Фінанс» (а.с.51-52, 53-54).

Згідно із вимогами статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст.514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» стверджує про наявність заборгованості у ОСОБА_1 станом на 16.10.2020 року в розмірі 26 827.19 доларів США, з яких:

-заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 11672.38 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.10.2020 року становить 330754.40 гривень;

-заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 1 360.24 долара США, що за курсом НБУ станом на 16.10.2020 року становить 38 544.44 гривень;

-заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 13 586.76 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.10.2020 року становить 385 001.22 гривень;

-залишок заборгованості по пеням і штрафам 207.81 долар США, що за курсом НБУ станом на 16.10.2020 року становить5 888.61 гривень.

При цьому, позивач посилається на те, що за період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Однак, згідно прохальної частини позовної заяви, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 загальний розмір заборгованість за Кредитним договором №0 від 14.07.2008 року у розмірі 95 011.54 гривень, що розрахована з трьох відсотків річних та пені.

При цьому позивач стверджує, що нарахування трьох відсотків річних проведено на суму 11672.38 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.10.2020 року становить 330 754.40 гривень (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту)) за період з 16.10.2017 року по 16.10.2020 року і складає 29 800.73 гривень.

Нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою проведено на суму 11672.38 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.10.2020 року становить 330 754.40 гривень (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту)) за період з 16.10.2017 року по 16.10.2020 року і складає 65210.81 гривень.

Разом з цим, судовим розглядом встановлено і підтверджено копіями квитанцій про сплату коштів на погашення кредиту, наданого відповідачем на загальну суму 10 307.30 доларів США з загальної суми кредитування 16 299.00 доларів США, та залишок не сплаченої суми кредиту становить 5 991 доларів США (а.с.99-110, 90). Останній платіж відповідачем було здійснено 30.12.2011 року в сумі 500.00 доларів США.

Згідно ст.624 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України.

Позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви, відповідач не повернув отримані кредитні кошти згідно Кредитного договору №0 від 14.07.2008 року.

Таким чином, з огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору №0 від 14.07.2008 року, ТОВ «Вердикт Капітал» вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

При цьому, з наданого суду позивачем ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 16.10.2020 року, не можливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо.

Належного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №0 від 14.07.2008 року під час судового розгляду справи представником позивача суду не надано.

При цьому, суд звертає увагу на те, що як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 14.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №0 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 16 299.00 доларів США зі сплатою 13,5% річних (п. 1.1 Кредитного договору).

Позивач, жодним чином не спростував факт сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 10 307.00 доларів США, що підтверджується наданими копія квитанцій (а.с.99-110, 90).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц , провадження №14-446цс18 від 16 січня 2019 року, відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Таким чином, офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Нормами ч. 2ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду від 14.02.2018 р. по справі №564/2199/15-ц.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезазначеного Закону встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Тобто дія вказаного Закону на спірні відносини не поширюється.

Відповідно до п.4.1 Кредитного договору за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Договором та/або «Кредитним договором», зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті;

- пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

При цьому Банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення Позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого Договором та/або «Кредитним договором».

Позичальник повинен сплатити пеню за цим Договором та/або «Кредитним договором» за першою вимогою Банку.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку зі спливом строків позовної давності, про що зазначив вимогу у відзиві на позовну заяву (а.с.82).

Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до п.1.2.2 Кредитного договору №0 від 14.07.2007 року, строк повернення кредитних ресурсів сторонами встановлено 12 липня 2013 року.

При цьому, матеріали справи не містять даних про зміну терміну повернення кредиту та доказів того, що між Банком та Позичальником укладалися будь-які додаткові угоди.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст.261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Однак, стаття 259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Частиною 5 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Доказів того, що з часу відступлення права вимоги 20.04.2012 року на користь ТОВ «Вердикт Капітал» відповідачем здійснювалися платежі за Кредитним договором №0 від 14.07.2008 року, матеріали справи також не містять.

Позов до суду до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №0 від 14.07.2008 року ТОВ «Ведткт Капітал» пред`явило 25.11.2020 року, тобто після спливу строку загальної позовної давності до основної вимоги, при цьому суду не надано належних та допустимих доказів того, що між сторонами у справі наявна домовленість, оформлена у встановленому законом порядку, про збільшення строку позовної давності.

Відповідно до ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні, в зв`язку з відступленням від АКІБ «Укрсиббанк» до ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Частини 3, 4 статті 267 ЦК України регламентують, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, позивач не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропущення позовної давності, а також не встановлені такі поважні причини й при розгляді справи.

Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Ведикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТОВ «Вердикт Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення виготовлено 23.02.2021 року.

Суддя: С.В.Кодінцева