ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/511/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №696/1085/20 Категорія: 305010300 Білопольська Н. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В. О.

За участі секретаря Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Черкаській області,

особи, які подають апеляційні скарги Міністерство юстиції України та Головне управління Національної поліції в Черкаській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Міністерства юстиції України та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 січня 2021 рокупостановлене під головуванням судді Білопольської Н.М. в залі Кам`янського районного суду Черкаської області21.01. 2021 року о 13 год. 25 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Черкаській області, -

в с т а н о в и в :

21 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ГУНП в Черкаській області, Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю ГУНП в Черкаській області під час досудового розслідування.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2018 року близько 08 години, він виявив, що на його мобільний телефон, в нічний час доби надходили СМС-повідомлення від банку ПУМБ (номер картки НОМЕР_1 ) про те, що з рахунку позивача ОСОБА_1 були зняті грошові кошти в сумі 4500 грн.

Позивач ОСОБА_1 зазначає у позові, що лише 29 грудня 2018 року, тобто через два з половиною місяці після зняття невідомими особами грошових коштів у банкоматі банку, він звернувся із заявою до поліції про вчинення відносно нього шахрайських дій.

ОСОБА_1 в позовній заяві вказує, що слідчим відділом Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, досудове розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0008835 за його заявою від 29 грудня 2018 року, закрито, що є, на його переконання, незаконним.

Позивач зазначає, що 01 червня 2020 року він звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси зі скаргою на постанову слідчого Слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Шарапи Р.С. від 24 лютого 2020 року про закриття кримінального провадження № 0008835 від 30 грудня 2018 року, так як досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено неналежним чином, а рішення слідчого про закриття кримінального провадження, є безпідставним.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2020 року у справі № 712/5162/20 (провадження № 1-кс/712/2676/20) вирішено задовольнити скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого Слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Шарапи Р.С. від 24 лютого 2020 року про закриття кримінального провадження № 0008835 від 30 грудня 2018 року, а постанову слідчого Слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Шарапи Р.С. від 24 лютого 2020 року про закриття кримінального провадження № 0008835 від 30 грудня 2018 року скасувати.

ОСОБА_1 посилається у позові, що посадові особи ГУНП в Черкаській області, ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2020 року № 712/5162/20 про скасування постанови про закриття провадження у справі не виконали.

За таких обставин, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з Держави Україна через Державну Казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду, завдану бездіяльністю ГУНП в Черкаській області під час досудового розслідування в сумі 100 000, 00 грн.

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Черкаській області задоволено частково.

Стягнуто з Держави України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1500 (півтори тисячі) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку на відшкодування відповідних витрат.

Судові витрати зі сплати судового збору віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Міністерство юстиції України та Головне управління Національної поліції в Черкаській області оскаржили рішення в суд апеляційної інстанції, подавши апеляційні скарги через суд першої інстанції.

Так, Міністерство юстиції України в апеляційній скарзі вказує, що Міністерство юстиції України не є органом дізнання, попереднього (досудового слідства), прокуратури або суду, тобто тим органом, до якого може застосовуватися положення ст. 1176 ЦК України, як підстави стягнення моральної шкоди. Тому, на думку скаржника, позивачем ОСОБА_1 під час подання позову не наведено жодного посилання на те, якими саме діями, чи бездіяльністю Міністерством юстиції України порушено права позивача ОСОБА_1 , так як немає жодного обґрунтування, чи доказу вини Міністерства юстиції України.

Представник Міністерства юстиції України посилається на те, що висновки суду про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, та твердження суду про часткове задоволення вимог позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Скаржник зазначає в апеляційній скарзі, що районний суд в оскаржуваному рішенні вказав, що, враховуючи ту обставину, що ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2020 року у справі № 712/5162/20 скасовано постанову слідчого Слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Шарапи Р.С. про закриття кримінального провадження від 24 лютого 2020 року, відомості про злочин внесено до ЄРДР за № 0008835 від 30 грудня 2018 року, то районний суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю, і як наслідок, вважає скаржник, прийшов до помилкових висновків про наявність підстав для стягнення на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1 500 грн.

В апеляційній скарзі представник Міністерства юстиції України вказує також на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову, бо позивачем ОСОБА_1 під час розгляду справи не наведено жодного мотиву, не надано жодних доказів наявності вини Міністерства юстиції України у заподіянні позивачу моральної шкоди, якщо така мала місце. Зазначені факти також не найшли свого відображення в оскаржуваному рішенні, посилається скаржник.

На переконання представника Міністерства юстиції України, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки районний суд в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не зазначив мотивів, обґрунтувань, з яких суд виходив, та не взяв до уваги при ухвалені рішення кожен із доводів, викладених у відзиві відповідачем, вказує скаржник в апеляційній скарзі.

Скаржник Міністерство юстиції України просить суд в апеляційній скарзі скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 січня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Головне управління Національної поліції в Черкаській області вказує в апеляційній скарзі, що не погоджується із рішенням районного суду, оскільки суд першої інстанції при винесенні рішення порушив основний принцип розгляду цивільних справ. Отже, вважає скаржник, що рішення суду постановлено із порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи по суті, тому прийняте судом рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача підлягає скасуванню.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що необхідною умовою настання відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, визначену ст. ст. 1173 та 1174 ЦК України, є визнання протиправними дій або бездіяльності органу державної влади, його посадової чи службової особи. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі норм ст. 1173 ЦК України. Відсутність хоча б однієї з цих умов виключає відповідальність за заподіяну шкоду, посилається скаржник, а тому позивач ОСОБА_1 має довести наявність моральної шкоди та її розмір.

Судом першої інстанції також не враховано, вказує скаржник, що позивачем ОСОБА_1 не доведено протиправності поведінки відповідача, наявності моральної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Факт заподіяння шкоди доводить позивач ОСОБА_1 , вважає скаржник - Головне управління Національної поліції в Черкаській області, тому саме він у підтвердження своїх доводів про заподіяння позивачу моральної шкоди повинен надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми, розрахунок розміру моральної шкоди, з чого позивач виходив при її визначенні, та якими доказами це підтверджується, тощо.

В апеляційній скарзі також зазначається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 ГУНП в Черкаській області моральної шкоди, не доведено неправомірності дій ГУНП щодо нього, наявності шкоди, причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини відповідача, що свідчить про порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

ГУНП в Черкаській області вказує в апеляційній скарзі, що районний суд прийшов до висновку про відшкодування моральної шкоди частково, встановивши розмір моральної шкоди у сумі 1500 грн., але суд, в порушення норм матеріального і процесуального права, не обґрунтував, з чого суд виходив при задоволенні частково саме такого розміру моральної шкоди, що свідчить про незаконність судового рішення, вважає скаржник.

Скаржник, Головне управління Національної поліції в Черкаській області, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення частково позовних вимог скасувати, постановити нове рішення, яким в цій частині відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

05 квітня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційні скарги відповідачів від позивача ОСОБА_1 Вх. № 3466/21 Вх.

У відзиві позивач ОСОБА_1 вказує, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

ОСОБА_1 посилається у відзиві на норму ч. 1 ст. 23 ЦК України, згідно якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Також позивач вказує що відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

ОСОБА_1 посилається, що ним оскаржувались бездіяльність слідчого в судовому порядку, а оскільки бездіяльність слідчого судовим рішенням визнавалась незаконною, то є всі підстави, вважає позивач ОСОБА_1 , для ухвалення рішення про задоволення його позовних вимог. Тому, на переконання позивача, рішення суду першої інстанції є законним, а доводи скаржників безпідставними, тому їх слід відхилити .

Позивач ОСОБА_1 у відзиві просить у задоволенні апеляційної скарги Міністерства юстиції України та апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області відмовити, а рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Сторони про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернулись на адресу суду.

В судове засідання з?явились не всі учасники справи, але, оскільки вони повідомлені про дату та час розгляду справи, заяв чи клопотань від них на адресу суду не надійшло про відкладення розгляду справи, то відповідно до ч. 2 ст. 272 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, які з`явилися в судове засідання, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги Міністерства юстиції України та апеляційної скарги Головного управління Національної поліції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вище вказаним нормам закону.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Черкаській області, суд першої інстанції виходив із наявності заподіяння позивачу моральної шкоди, внаслідок бездіяльності органу досудового слідства, тому районний суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1500 гривень.

Суд першої інстанції послався в обґрунтування рішення на те, що оскільки позивачем оскаржувались бездіяльність слідчого, і вказана бездіяльність слідчого судовим рішенням визнана незаконною то, враховуючи надані докази, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що розмір майнової шкоди 4500 грн., заподіяний позивачу внаслідок заволодіння його коштами, знятими з карткового рахунку банку, є не занадто великим. При цьому, суд звернув увагу та вказав на затримку у два з половиною місяці із зверненням позивача до поліції про вчинення злочину, а саме: заволодіння його грошовими коштами, знятими з банківської картки в АТ «ПУМБ».

За таких встановлених обставин, районний суд вважає, що позивач не довів, з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди саме у сумі 100 000 грн., та якими доказами це підтверджується, а тому районний суд прийшов до висновку, що достатнім є часткове задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди. Районний суд визначив, з врахуванням вимог розумності та справедливості стягненню з держави Україна на користь позивача підлягає моральна шкода в сумі 1500 грн., за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку на відшкодування відповідних витрат, так як відшкодування такого розміру моральної шкоди буде розумним та справедливим і відповідатиме обставинам справи.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що висновки суду є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги чинного законодавства при прийнятті рішення, не допущено порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом постановою слідчого Слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Шарапи Р.С. про закриття кримінального провадження від 24 лютого 2020 року, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0008835 від 30 грудня 2018 року, за заявою позивача ОСОБА_1 від 29 грудня 2018 року, закрито провадження на підставі абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, та неповідомленням жодній особі про підозру ( а. с. 16 -17).

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2020 року у справі № 712/5162/20 на підставі відсутності мотивів щодо правильності кваліфікації кримінального правопорушення, скасовано постанову слідчого Слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Шарапи Р.С. ( а. с. 18 -19).

Із матеріалів справи та із даних повідомлення відділу дізнання ГУНП в Черкаській області від 11 листопада 2020 року № 236/34/1-2020 вбачається, що Черкаською місцевою прокуратурою 26 жовтня 2020 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано, підслідність справи визначено за сектором дізнання Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області; наразі досудове розслідування триває ( а. с. 60).

Звертаючись до суду із даними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на норми статей 23, 1173, 1174, 1167 ЦК України, вказував, що бездіяльністю посадових осіб відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінив у 100000 гривень, враховуючи, що ухвалою слідчого судді від 10 червня 2020 року було скасовано постанову слідчого СВ Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області Шарапи Р. С. про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, де позивач ОСОБА_1 є потерпілим.

Після скасування постанови слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Шарапи Р. С. від 24.02. 2020 року про закриття кримінального провадження від 20.12. 2018 року № 0008835 ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.06. 2020 року у справі № 712/5162/20 ( провадження № 1-кс/712/2676/20 кримінальне провадження не було поновлено, в чому ОСОБА_1 вбачає порушення вимог кримінально процесуального законодавства та ігнорування вказівок суду щодо вчинення певних дій згідно до вимог КПК України під час проведення досудового розслідування слідчим, та є підтвердженням бездіяльності відповідача органу досудового розслідування.

Отже, на переконання позивача ОСОБА_1 , посадові особи ГУНП в Черкаській області проігнорували ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.06. 2020 року у справі № 712/5162/20 ( провадження № 1-кс/712/2676/20), та проявили бездіяльність, тому мають понести відповідальність за такі дії (бездіяльність), так як позивачу заподіяно моральної шкоди саме бездіяльністю органу досудового розслідування, тому що слідчі, інші працівники поліції не виконують належно своїх посадових обов`язків щодо розкриття злочину та притягнення винних осіб до відповідальності протягом більше двох років, що стало підставою для закриття кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із аргументами та доводами позивача ОСОБА_1 , викладеними в позовній заяві, на які правильно та обґрунтовано звернув увагу та послався районний суд, вказавши, що заподіяна позивачу моральна шкода полягає у моральних стражданнях, які він переніс внаслідок бездіяльності відповідача при закритті кримінального провадження за ч. 1 ст. 190 КК України, та ігнорування посадовими особами ГУ НП в Черкаській області ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.06. 2020 року у справі № 712/5162/20 ( провадження № 1-кс/712/2676/20), бо вказівки суду щодо скасування постанови про закриття не виконувались протягом тривалого періоду.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо порушенням районним судом вимог процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права є безпідставними, такими, що не спростовують висновків суду, не підтверджені належними доказами відповідачами, тому не приймаються до уваги апеляційним судом та підлягають відхиленню як необґрунтовані, і такі, що не знайшли підтвердження доказами в матеріалах справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, що вказано у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, а також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо, що роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної шкоди.

Згідно статей 1166, 1167 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності, передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови).

Це є: а) наявність моральної шкоди, як наслідок порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди.

Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, що передбачено нормою статті 1173 ЦК України.

Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна та/або орган державної влади.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 визначив відповідачем ГУНП в Черкаській області, яка є юридичною особою, органом державної влади, яка виконує відповідні функції від імені держави, так як саме працівники відповідача є особами, які проводять дізнання та слідство після отримання заяв від потерпілих осіб щодо вчинення злочинів чи інших протиправних дій відповідно, тому позивачем вірно пред`явлено позовні вимоги до ГУНП в Черкаській області.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі норм статті 1173 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача ГУНП в Черкаській області щодо відсутності підстав для часткового задоволення вимог та стягнення моральної шкоди і відмови у задоволенні позову в частині задоволення частково позовних вимог, оскільки із врахуванням всіх обставин справи та наданих позивачем доказів, є всі підстави вважати, що позивачу ОСОБА_1 завдано моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю багаторазового звернення до органів досудового розслідування, прокурора та слідчого судді щодо зобов`язання посадових осіб виконати покладені на них обов`язки згідно вимог КПК України щодо проведення слідчих дій під час проведення досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу, що 06 травня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду представником ГУНП в Черкаській області надано копію постанови про закриття кримінального провадження від 28.12. 2020 року Вх. № 4667/21 Вх., яка не була надана суду раніше, хоча сторони посилались на вказаний документ, як доказ у справі.

Зі змісту даної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що дізнавач інспектор сектору дізнання Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції Головань Б.Г., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008835 від 30.12. 2020 року, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, постановив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008835 від 30. 12. 2020 року закрити у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального проступку.

Апеляційний суд звертає увагу, що навіть із вказаного документу - постанови органу досудового розслідування вбачається та бездіяльність і безвідповідальність органу досудового розслідування, так як в постановіч невірно вказано дату внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, яка жодним чином не може бути вказаною, як 30.12. 2020 року, оскільки слідчим дізнавачем постанову прийнято 28.12. 2020 року, а дата 30.12. 2020 року, яка ним вказується у постанові ще не настала, а буде лише через два дні, але він на це не звертає уваги. Тому правильним є, як вбачається із матеріалів справи, дата 30.12. 2018 року, коли була подана заява ОСОБА_1 до органу поліції щодо протиправних дій зняття коштів з його банківського карткового рахунку, та яка вбачається із даних кримінального провадження.

Крім того, слід звернути увагу, що процесуальний документ, постанова про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам процесуального закону, є необґрунтованою, так як не вказано, чому орган досудового слідства, проводячи розслідування протягом двох років, вбачав склад протиправних дій згідно поданої заяви та встановлених обставин справи, а після закінчення строків розслідування, виявилось, що відсутній склад правопорушення. Із матеріалів справи вбачається, що суд раніше звертав увагу на необґрунтованість постанов слідчого щодо закриття провадження у справі, оскільки після оскарження дій слідчого потерпілим, суддя слідчий ухвалою задовольняв скаргу потерпілого та скасовував постанову про закриття провадження у справі.

Так, із фабули та обставин події, наданих апеляційному суду вбачається, що у провадженні СД Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області перебувало кримінальне провадження № 0008835 від 30.12.2018 року, відкрите за зверненням ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. ОСОБА_1 визнано потерпілим та допитано в даному статусі. Досудове розслідування тривало довгий час, але не дало результатів, оскільки 28.02. 2020 року, тобто через рік та два місяці органом досудового розслідування було прийнято рішення про закриття провадження на підставі абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування .

26.10. 2020 року Черкаською місцевою прокуратурою постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано, підслідність визначено за сектором дізнання Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області.

Разом з тим, уже через 2 місяці орган досудового розслідування приймає рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яка передбачає, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Тому апеляційний суд погоджується із доводами позивача, що під час проведення досудового розслідування мала місце бездіяльність відповідача, який представляє в даній справі Головне управління Національної поліції в Черкаській області, оскільки саме працівники відповідача не можуть відповідно до вимог закону визначитись чи є склад правопорушення чи він відсутній, чи провадження підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, які згідно закону не можуть бути поновлені.

В доводах апеляційної скарги скаржники один поперед одного посилаються, що рішення районного суду є необґрунтованим, не надано оцінки доказам, не прийнято до уваги доводів, що вказані відповідачами у відзивах.

Проте, із постанови органу досудового розслідування від 28.12. 2020 року взагалі не вбачається не лише обгрунтувань та мотивів, чому слідство дійшло висновку про відсутність в діянні складу кримінального проступку, оскільки є лише посилання, що об?єктивних відомостей щодо кримінального проступку під час досудового розслідування не виявлено, а заявником на даний час не надано. Отже, орган досудового розслідування, закривши провадження у зв`язку із закінчення строку досудового розслідування в лютому 2020 року, посилаючись при цьому, що вчинено злочин середньої тяжкості, передбачений ч.1 ст. 190 КК України, строк досудового розслідування по якому становить 12 місяців та закінчується 24.02.2020 року через два роки перевірки доказів в зібраних матеріалах дійшов висновку, що відсутнє саме діяння складу кримінального правопорушення, та закрив провадження уже з підстав п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди, вказавши в рішенні, в обґрунтування своїх висновків, що враховуючи, що судом скасовано постанову слідчого Шарапи Р.С. про закриття провадження у справі від 24 лютого 2020 року, відомості про протиправні дії внесено до ЄРДР 30 грудня 2018 року за заявою ОСОБА_1 , то позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю відповідача органу досудового розслідування.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач ОСОБА_1 тривалий час оскаржував дії працівників правоохоронних органів, які не виконували належним чином своїх посадових обов`язків, не проводили необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні, тому мала місце бездіяльність, внаслідок якої і була заподіяна позивачу ОСОБА_1 моральна шкода, визначена районним судом у розмірі 1500 гривень, тоді як позивач просив про стягнення 100000 гривень моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що районним судом вірно встановлено, що з боку посадових осіб органів досудового розслідування внаслідок їхньої бездіяльності, позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, тягар відповідальності за відшкодування якої покладається на державу Україна згідно вимог чинного законодавства.

Отже, суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги частково, лише у розмірі 1500 гривень, стягнув вказані кошти за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі рахунку на відшкодування відповідних витрат. При цьому, слід вказати, що кошти не стягнуто з Казначейства, як відповідача у справі, хоча позивач вказує Державну казначейську службу України, як відповідача, але саме стягнення коштів згідно процедури відбувається шляхом списання вказаних коштів саме цим державним органом з його рахунків, оскільки відповідальність за дії державних органів, куди входить і Головне Управління Національної поліції в Черкаській області покладається на державу згідно до вимог чинного законодавства.

Позивач, визначаючи коло осіб, які є відповідачами у справі, вказав, що при виконанні судових рішень про задоволення позовних вимог до державних органів про стягнення коштів за заподіяння моральної шкоди діями чи бездіяльністю посадових осіб державних органів гарантом виступає держава Україна, яку представляє в судах України Міністерство юстиції України. При цьому, позивач ОСОБА_1 послався на правовий висновок, вказаний у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03. 2018 року у справі № 522/3454 / 16- ц, провадження № 14-6цс18, який є обов`язковим для застосування всіма судами України.

У позовній заяві ОСОБА_1 достатньо чітко визначився та акцентував увагу суду, що саме внаслідок протиправної бездіяльності органу розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, наявні підстави для покладення на державу обов`язку щодо відшкодування завданої позивачу моральної шкоди внаслідок неефективного ведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, де позивач є потерпілим.

Так, ОСОБА_1 посилається, що держава є відповідальною за ефективність системи органів, які створені нею для виконання тієї чи іншої публічно - каральної функції, оскільки саме держава бере участь як у приватних, так і публічних відносинах. Тому у ситуації, коли уповноважені органи поліції здійснюють досудове розслідування із порушенням розумних строків, а прокуратура, яка здійснює нагляд та контроль не вчиняє дій щодо належного контролю за розслідуванням справи, то справа залишається закритою навіть після прийняття рішення судом про скасування постанови про закриття провадження. Позивач стверджує, що рішення суду про скасування постанови про закриття провадження не виконувалося слідчими органу досудового розслідування, а саме : відповідачем Головним Управлінням Національної поліції в Черкаській області.

Приймаючи до уваги викладене, позивач ОСОБА_1 вважає, що із вказаного слідує висновок про неефективність такого досудового розслідування. Позивач посилався в позовній заяві, що йому доводилось протягом тривалого часу перейматись рухом справи, тому він телефонував до слідчого, подавав заяви та клопотання, на які ніхто не відповідав, прийомних днів в посадових осіб органу досудового розслідування немає, що створювало позивачу ОСОБА_1 певні труднощі для отримання необхідної інформації щодо розслідування обставин викрадення коштів з карткового рахунку позивача шляхом шахрайських дій невстановлених осіб. Тому внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування фізичний та моральний стан позивача ОСОБА_1 різко погіршився, він зневірився у відновлення справедливості. Позивач посилається, що змушений був приймати ліки, йому надходили дзвінки від працівників банку щодо повернення знятих коштів та відсотків, а потім почали телефонувати та погрожувати колектори, надходити «SMS» повідомлення, що призвело до нервових зривів позивача ОСОБА_1 .

За таких обставин, апеляційний суд, приймаючи до уваги докази, надані сторонами у справі, надаючи оцінку доказам сторін, перевіривши обґрунтування та мотиви суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що судом невірно застосовано норми матеріального права, а саме норма ст. 1176 ЦК України, як посилаються в обґрунтування доводів апеляційних скарг відповідачі. Оскільки судом встановлено та не спростовано ні відповідачами під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні скаржниками під час перегляду апеляційним судом справи за доводами та вимогами апеляційних скарг, що вказана стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню, так як згідно ч. 6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії чи бездіяльності, незаконного рішення органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, що і вказав районний суд в обґрунтування своїх висновків.

Безпідставними та необґрунтованими є посилання скаржника Міністерства юстиції України щодо встановлення належності відповідача та обґрунтованості позову, які як вважає скаржник, виконуються судом під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

При цьому, представник скаржника, Міністерства юстиції України, вказує в апеляційній скарзі, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом держави, їх посадовою та службовою особою, є держава, як учасник цивільних відносин, як правило в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Тому скаржник вказує на те, що позивачем ОСОБА_1 не наведено жодного посилання в позовній заяві на те, якими діями чи бездіяльністю Міністерства юстиції України завдано шкоди позивачу, якими діями Міністерство порушило права позивача, та немає жодного обґрунтування чи доказу вини Міністерства юстиції України.

Як вказувалось вище, позивач ОСОБА_1 зазначив, як відповідача Міністерство юстиції України, лише тому, що вказане Міністерство представляє державу України в судах України, про що він був обізнаний. Тому ОСОБА_1 вважав, що правильним є залучення держави, як відповідача у справі в особі Міністерства при виконанні судових рішень про задоволення позовних вимог до державних органів про стягнення коштів за заподіяння моральної шкоди діями чи бездіяльністю посадових осіб державних органів, гарантом яких виступає держава Україна, яку представляє в судах України саме Міністерство юстиції України.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 жодним чином не посилався на бездіяльність Міністерства, не вказував на порушення відповідачем його прав, а тим більше не вказував, що мають місце будь - які дії чи бездіяльність, що тягнуть за собою вину у заподіянні моральної шкоди.

Тому районний суд, задовольняючи вимоги позивача ОСОБА_1 частково, і вказав у рішенні, що має місце бездіяльність лише одного з відповідачів, а саме: Головного управління Національної поліції в Черкаській області, який і є тим органом, відповідальність за дії якого несе в даній справі держава Україна.

Так, для повної обгрунтованості рішення суду, районному суду слід було вказати на помилковість залучення до участі у розгляді справи відповідача Міністерства юстиції України , але оскільки суд не задовольняв жодних вимог щодо стягнення моральної шкоди із вказаного відповідача, а заподіяно моральну шкоду позивачу ОСОБА_1 саме бездіяльністю лише посадових осіб органу досудового розслідування, який представлений у справі відповідачем - юридичною особою Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області, то відповідно суд і не конкретизував, в якій частині позовних вимог і до кого з відповідачів судом відмовлено, оскільки кошти стягнуто із державного бюджету із рахунку Казначейства шляхом списання з спеціального відкритого рахунку згідно встановленої процедури, а не безпосередньо з відповідачів, за яких держава несе відповідальність у випадку вчинення ними певних дій чи бездіяльності.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані доводи скаржника не впивають на суть та правильність прийнятого судом рішення про часткове задоволення вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1500 гривень, який є символічним, оскільки позивач просив про стягнення 100000 гривень моральної шкоди за бездіяльність органу досудового слідства.

Отже, апеляційний суд вважає, що за таких встановлених обставин, часткове задоволення позовних вимог за рахунок списання коштів з державного бюджету Казначейства не впливає та права та обов`язки Міністерства юстиції України, тому відсутні підстави у скаржника стверджувати про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки такі вимоги стосуються лише бездіяльності Головного управління Національної поліції в Черкаській області, а саме посадових осіб органу досудового розслідування, який є відповідачем у справі, самостійно висловлює свою позицію згідно заявлених вимог та оскаржує рішення суду в апеляційному порядку.

Колегія суддів апеляційного суду також вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції, як вказувалось вище у постанові, вірно вказано, що саме підставою для відшкодування шкоди у даній справі є бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання покладених на них службових обов`язків, тобто підстави для покладення на державу в особі органу державної влади ГУНП в Черкаській області обов`язку відшкодувати позивачу завдану йому моральну шкоду у зв`язку з неефективністю ведення досудового розслідування кримінального провадження, у якому позивач ОСОБА_1 є потерпілим.

Також безпідставними, вважає апеляційний суд, є посилання скаржника, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, щодо того, що позивачем ОСОБА_1 у даній справі не надано жодного судового рішення про визнання протиправними дій, як відповідача так і слідчих, оскільки районним судом обґрунтовано зазначено, що відповідачем у даній справі неефективно та із порушенням вимог

кримінального процесуального законодавства проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні, що потягло за собою неефективність досудового розслідування, уникнення відповідальності винних осіб, безкарність злочину.

Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу, що районний суд абсолютно вірно вказав, що у цій справі підставою відшкодування позивачу ОСОБА_1 частково моральної шкоди є не сам факт скасування слідчими суддями прийнятих уповноваженими особами відповідача процесуальних рішень, а встановлена незаконність цих рішень, систематична протиправна бездіяльність згаданих осіб відносно розслідування кримінального провадження, предметом якого, зокрема, є завдання позивачу матеріальних збитків та тривалість досудового розслідування кримінального провадження, яка в кінцевому результаті призвела до його закриття у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, які відновити, продовжити чи поновити не можливо в силу закону. Тому особи, які вчинили протиправні дії, не притягнуті до відповідальності та не понесли жодного покарання та відшкодування шкоди потерпілому.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов?язання припинити дію; 3) зобов?язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, тому відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв?язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов?язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв?язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Права позивача ОСОБА_1 , на порушення яких він посилався для задоволення вимог його скарги про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 , були відновлені шляхом оскарження бездіяльності слідчого в порядку, визначеному КПК України, що підтверджується ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.06. 2020 року.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне вказати, що слід до уваги взяти те, що ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.06. 2020 року скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Шарапи Р.С. від 24.02. 2020 року про закриття кримінального провадження від 30.12.2018 року задоволено та скасовано дану постанову.

З огляду на вище викладене, вказана ухвала є підтвердженням бездіяльності відповідача, а тому слід дійти висновку, що має місце факт заподіяння шкоди позивачу, встановлюється наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого Шарапи Р.С., яка проявилася у неналежному розслідуванні у відкритому кримінальному провадженні, та як наслідок, винесенні постанови про закриття провадження та настанням шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 .

Отже, доводи апеляційних скарг відповідачів щодо не доведення протиправності поведінки відповідача, не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи належними доказами, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Із врахуванням обставин справи є всі підстави вважати, що позивачу ОСОБА_1 завдано моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю багаторазового звернення до органів досудового розслідування, прокурора та слідчого судді щодо зобов`язання посадових осіб виконати покладені на них обов`язки згідно вимог КПК України; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленні того, що винні особи встановлені не будуть, його порушені права та майнові інтереси захищені не будуть.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з 11.11. 2016 року безтерміново, згідно наданої в матеріалах справи копії свідоцтва про хворобу № 40 від 02.03. 2016 року має ряд захворювань ( а.с.10-12 ), тому обставини, на

які посилається ОСОБА_1 щодо тривалого періоду проведення досудового розслідування з січня 2019 року по грудень 2020 року негативно впливали на стан його здоров?я, який лише погіршувався із-за невизначеності та відсутності відновлення справедливості, оскільки провадження у справі закрито, що і враховано районним судом, та суд прийняв до уваги і розміром викрадених коштів позивача в сумі 4500 гривень із його карткового рахунку, дійшовши висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення лише 1500 гривень моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету.

За таких обставин, вважає апеляційний суд, районним судом абсолютно правильно встановлено, що з боку посадових осіб органів досудового розслідування внаслідок їхньої бездіяльності позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, а тягар відповідальності за відшкодування шкоди покладається на державу, тому і стягнуто моральну шкоду на користь позивача частково, з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Судом першої інстанції враховано всі докази, надані сторонами, тому суд і задовольнив частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, визначивши розмір моральної шкоди 1 500 грн., з чим погодився позивач ОСОБА_1 , так як не оскаржив рішення суду, та вважає правильним і достатнім розмір морального відшкодування за встановлених обставин, колегія суддів апеляційного суду, оскільки відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду згідно доводів та вимог апеляційних скарг відповідачів.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи, наведені в апеляційних скаргах Міністерства юстиції України та Головного управління Національної поліції в Черкаській області, не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, є аналогічними доводам та аргументам позовної заяви, доводам та аргументам відповідачів, які прийняті до уваги судом першої інстанції та їм дана належна правова оцінка судом, тому відсутні підстави для скасування рішення суду та відмови у задоволенні вимог позивача в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі Міністерства юстиції України та апеляційній скарзі Головного управління Національної поліції в Черкаській області доводами колегія суддів апеляційного суду не вбачає, оскільки доводи скаржників не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги Міністерства юстиції України та апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області не дають підстав для їх задоволення, рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування чи зміни відсутні, тому апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Головного управління Національної поліції в Черкаській області слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Судові витрати за сплату судового збору залишити за особами, які подавали апеляційні скарги, оскільки рішення суду залишено без змін, то судові витрати не переглядаються апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 368, , 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Головного управління Національної поліції в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 січня 2021 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Черкаській області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного текст постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Повний текст постанови складений 10 червня 2021 року.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В. Г.

Єльцов В. О.