Справа № 461/4258/20 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/2776/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що він працював на посаді начальника сектора кримінальної міліції у справах дітей Червоноградського міського відділу Головного управління МВС України у Львівській області. З посади був звільнений 06 листопада 2015 року у зв`язку зі скороченням штатів. На момент звільнення зі служби позивач мав спеціальне звання майор міліції. 16 березня 2017 року за результатами конкурсу ОСОБА_1 був призначений на посаду дільничного офіцера поліції Червоноградського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області зі спеціальним званням рядовий поліції. Позивача було направлено для проходження первинної професійної підготовки поліцейських до Державної установи «Волинський навчальний центр підготовки поліцейських», яку він закінчив 18 липня 2017 року та був відрахований з установи. За зверненням ОСОБА_1 до управління щодо присвоєння йому спеціального звання майора поліції останньому було повідомлено що таке присвоєння можливе лише після проходження стажування в управлінні поліції Донецької або Луганської областей. Направлені до Національної поліції документи щодо присвоєння вказаного звання ОСОБА_1 були повернені ГУНП у Львівській області на доопрацювання, після чого більше не направлялися.

Позивач зазначає, що рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду було визнано протиправною бездіяльність посадових осіб ГУНП у Львівській області щодо ненаправлення до департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України подання про присвоєння ОСОБА_1 спеціального звання. За період роботи, після проходження навчання у навчальному центрі підготовки поліцейських - 31 липня 2017 року по 06 березня 2019 року, коли останній був звільнений з ОВС, доплати за звання здійснювалися у розмірі, що відповідає спеціальному званню рядовий поліції - 400 грн. У той же час, доплата за спеціальне звання майор поліції складає 2000 грн. Просить суд стягнути як матеріальну шкоду різницю у розмірах доплат з спеціальне звання за 19 місяців в сумі 30400,00 грн. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що отримання щомісячного грошового забезпечення у меншому, ніж визначено законодавством розмірі, завдало йому також моральної шкоди, яку він оцінив у суму 10000,00 грн. та просить також стягнути з відповідача.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 06 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 30400 (тридцять тисяч чотириста) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 632 (шістсот тридцять дві) грн. 68 коп.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Головне управління Національної поліції у Львівській області. Вважає рішення суду в частині задоволених позовних вимог, а також в частині стягнення судових витрат незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, для захисту якого подано позов.

В той же час, позивач не заявив до суду позовних вимог, щодо визнання протиправними певних дій або бездіяльності відповідача (ГУНП у Львівській області), а суд в порушення норм Конституції України, ЦПК України та установленої практики жодної протиправної бездіяльності не визначив, а лише зобов`язав вчинити певні дії.

Окрім цього, вважає, що в даному випадку наявні підстави для закриття провадження у справ відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 серпня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

13 січня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України. Вважає апеляційну скаргу безпідставною. Зазначає, що позивач як цивільна особа звернувся до суду з даним позовом до ГУ НП у Львівській області для відшкодування шкоди, яка була завдана йому під час виконання трудових відносин, бездіяльністю посадових осіб Головного управління Національної поліції у Львівській області. Також зазначає, що іншого способу захисту своїх прав позивач не має. Просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 серпня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03 листопада 2020 року, є дата складення повного судового рішення 12 лютого 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у Львівській області підлягає до часткового задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в порядку цивільного судочинства, суд виходив з тих обставин, що у зв`язку з порушенням відповідачем права позивача на присвоєння спеціального звання майор поліції, останній був позбавлений можливості отримувати оклад за спеціальне звання в сумі 2000 грн., в зв`язку з чим він йому завдано шкоду у розмірі 30400 грн. у зв`язку нарахування окладу в меншому розмірі ніж той що йому мав нараховуватися. Окрім цього, суд відмовив позивачу в задоволенні його вимоги про стягнення моральної шкоди за недоведеністю.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

З постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року (справа № 1.380.2019.000469) вбачається, що Головним управлінням Національної поліції у Львівській області було складене подання від 02 березня 2018 року про присвоєння рядовому поліції ОСОБА_1 , дільничному офіцеру поліції сектору превенції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, первинного спеціального звання в порядку переатестування - майор поліції з висновком керівника органу поліції (начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області) від 01 березня 2018 року про те, що ОСОБА_1 заслуговує присвоєння первинного спеціального звання - майор поліції.

Подання та висновок відповідають формі, яка міститься у Додатку 1 до Порядку присвоєння спеціальних звань поліції та позбавлення спеціальних звань (пункт 1 розділу II).

Також в наданих документах наявна копія довідки про закінчення первинної професійної підготовки, виданої головою ліквідаційної комісії ДУ «Волинський навчальний центр підготовки поліцейських»18 липня 2017 року № 124 рядовий поліції ОСОБА_1 у період з 20 березня 2017 року по 18 липня 2017 року проходив первинну професійну підготовку та копія відомості про результати первинної професійної підготовки.

Відповідно до листа Національної поліції України від 11 квітня 2018 року № 1854/12/1/3/01-2018 вищевказані матеріали були повернуті на адресу управління кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області для доопрацювання, у зв`язку з неповним поданням матеріалів.

Наведеним рішенням суду апеляційної інстанції визнано протиправною бездіяльність ГУНП у Львівській області в частині своєчасного направлення належним чином оформленого подання та усіх необхідних для цього документів для присвоєння ОСОБА_1 первинного спеціального звання поліції та зобов`язати вчинити такі дії. Також суд визнав необхідним зобов`язати Національну поліцію України належним чином розглянути подання та прийняти відповідне рішення.

У листі Департаменту кадрового забезпечення НП України від 04 травня 2020 року № 121зі/12/1/3/01-2020 зазначено, що ОСОБА_1 06 березня 2020 року звільнений зі служби в поліції через хворобу.

Постановою КМ України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» затверджена схема окладів поліцейських за спеціальними званнями. Так, у схемі зокрема передбачено, що оклад за спеціальним званням майор поліції складає 2000,00 грн., при цьому оклад за званням рядовий - 400,00 грн.

Виходячи з викладеного, у зв`язку із протиправною бездіяльністю відповідача ОСОБА_1 у період з 01 серпня 2017 року (дня наступного за днем закінчення спеціальної підготовки) до 06 березня 2020 року, коли позивач був звільнений зі служби, (19 місяців) не отримував доплату за спеціальне звання майор поліції, натомість йому виплачувалась така доплата за спеціальне звання рядовий поліції.

Отже предметом спору є стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача суму недоотриманої доплати за спеціальне звання майор поліції на протязі 19 місяців в розмірі 30400 грн. та стягнення моральної шкоди у зв`язку з такими діями в розмірі 10000 грн.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України, якою керувався суд і яка була чинною на час ухвалення судового рішення, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинного ЦПК України.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 2 ч.1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч.1 ст. 4 КАС України).

Державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обіймав посаду начальника сектора кримінальної міліції в справах дітей Червоноградського міського відділу ГУ МВС у Львівській області до 06.11.2015.

Пред`явлені за цим позовом вимоги стосуються безпосередньо проходження та звільнення з публічної служби. Отже даний спір є публічно-правовим, тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищезазначені вимоги закону, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема і питаннями відшкодування шкоди в сумі недоотриманої доплати за спеціальне звання майор поліції на протязі 19 місяців та стягнення моральної шкоди у зв`язку з такими діями.

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у Львівській області підлягає частковому задоволенню, оскаржуване судове рішення скасуванню, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - закриттю.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 369, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1, 2 ст. 377, ст. 389ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 серпня 2020 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник