Справа № 456/3046/17 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/2167/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Савуляка Р.В., Мікуш Ю.Р.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про захист прав споживача на інформацію,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить зобов`язати відповідача надіслати схему комерційного ВОГ з прив`язкою до місця встановлення за його адресою та повідомити типорозмір лічильника газу, що входить до складу комерційного ВОГ. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07.07.2016 на пропозицію відповідача щодо встановлення газового лічильника позивачем надано письмову згоду з повідомленням про наявність у квартирі газових колонки, плити і стаціонарної опалювальної печі. 25.08.2017 позивач одержав рекомендований лист щодо проведення робіт по встановленню газового лічильника. 26.08.2017 позивач звернувся до ПАТ «Львівгаз» із заявою, якою просив утриматись від проведення монтажних робіт по встановленню газового лічильника до ухвалення рішення суду № 456/3963/16-ц та надіслати копію схеми комерційного ВОГ з прив`язкою до місця встановлення та повідомити типорозмір лічильника газу. Інформації позивач не отримав, тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав споживача.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про захист прав споживача на інформацію задоволено.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Львівгаз» надіслати ОСОБА_1 схему комерційного ВОГ з прив`язкою до місця встановлення за його адресою: АДРЕСА_1 та повідомити типорозмір лічильника газу, що входить до складу комерційного ВОГ.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» на користь держави 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) судового збору.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржило Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що судом зобов`язано АТ «Львівгаз» надіслати позивачу документи та повідомити інформацію, яка відсутня у товариства, та не може бути отримана через дії позивача. АТ «Львівгаз» немає та не може розробити проектну документацію на встановлення газового лічильника без надання позивачем доступу до обстеження внутрішньобудинкової системи газопостачання та наявного газового обладнання. Також, стверджує, що судом невірно визначено розмір судового збору, що підлягає сплаті. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін(92-93).

Сторони в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом встановлено, що 08.07.2016 позивач звертався до відповідача та повідомив, що в квартирі встановлені газова колонка, плита і стаціонарна опалювальна піч. Згідний на встановлення газового лічильника за умови, що не буде зменшеним перетин вхідного газопроводу.

У подальшому Стрийське відділення ПАТ «Львівгаз» повідомило ОСОБА_1 , що 29.08.2017 будуть проводитись монтажні роботи по встановленню індивідуального газового лічильника.

26.08.2017 позивач звернувся до ПАТ «Львівгаз» із заявою та повідомив, що встановлення побутового лічильника газу має проводитись за проектною документацією в частині організації комерційного вузла обліку газу (ВОГ), яка включає схему комерційного ВОГ з прив`язкою до місця встановлення та передбачати типорозмір лічильника газу. Тому просить надіслати копію схеми комерційного ВОГ з прив`язкою до місця встановлення та повідомити типорозмір лічильника газу.

Згідно з частиною першою ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

За змістом ст. 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем природного газу, а відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до частини першої, другої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів.

Відповідно до п.10 гл. 2 Розділу Х Кодексу газорозподільних систем, установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно з п. 4 гл. 2 Розділу Х Кодексу газорозподільних систем, проектна документація має містити розділ щодо розрахунку комерційного вузла обліку, в якому необхідно:

1) вказати перелік газового обладнання із зазначенням його паспортних технічних характеристик та позначити, яке обладнання існує, проектується, відводиться в резерв та/або демонтується;

2) провести розрахунок комерційного ВОГ з урахуванням максимальної і мінімальної витрати газового обладнання, яке планується підключити до газових мереж після комерційного ВОГ, та параметрів газу, наданих Оператором ГРМ в завданні на проектування чи технічних умовах приєднання.

Як було встановлено судом, позивач повідомляв відповідача, що в квартирі встановлені газова колонка, плита і стаціонарна опалювальна піч та згідний на встановлення газового лічильника за умови, що не буде зменшеним перетин вхідного газопроводу.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи АТ «Львівгаз», що товариство неодноразово намагалося виготовити проектну документацію та встановити лічильник газу абоненту ОСОБА_1 , що доводиться долученими копіями актів від 19.12.2016 та 29.08.2017, оскільки як вбачається з даних актів ОСОБА_1 відмовився від встановлення індивідуального вузла обліку газу за кошти АТ "Львівгаз" згідно п.5 глави 1 розділу Х кодексу ГРС і в даних актах жодним чином не зафіксовано факт вручення чи надання на ознайомлення позивачу схеми комерційного ВОГ з прив`язкою до місця встановлення та повідомити типорозмір лічильника газу як того вимагав позивач.

Тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що виконання відповідачем вимог позивача належним чином не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо стягнення судового збору, враховуючи таке.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом 03 жовтня 2017 року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік, , встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року 1600 грн.

Так, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», які наведені вище, при зверненні до суду з даним позовом позивачу слід було б сплатити судовий збір у розмірі 640 грн, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2017 рік.

Рішенням суду позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, тому відповідно з відповідача підлягала стягненню сума судового збору у розмірі 640 грн, що становить 100% від суми судового збору, який підлягав сплаті при зверненні до суду з позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставини справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції у частині стягнення судового збору підлягає зміні з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 640 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2020 року в частині стягнення судових витрат з Акціонерного товариства «Львівгаз» на користь держави 840,80 грн судового збору змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Львівгаз» на користь держави 640 грн судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:23.02.2021

Головуючий

Судді