Провадження № 4-с/947/52/21
УХВАЛА

02.07.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

За участю

Представника заявника адвоката Попової О.А.

Представника приватного виконавця Парфьонова Г.В. адвоката Гросу В.Є.

Представника ТОВ «Геліос» Олійник А.О.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця ,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 12.05.2021 року звернулась ОСОБА_1 із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. щодо відмови у зупиненні вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №58790513 після звернення 06.05.2021 року боржника із відповідною заявою до приватного виконавця, обґрунтованою фактом звернення до суду для розгляду питання про заміну сторони у виконавчому провадженні.

У судовому засіданні представник заявника підтримала заявлену скаргу та наполягала на тому, що сам факт звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження є безумовною підставою для зупинення виконавчого провадження згідно вимог законодавства, а тому не зупинення виконавчого провадження, внаслідок чого було здійснено звернення стягнення на майно, порушує права боржника.

Представник приватного виконавця у судовому засіданні заперечував проти задоволенні скарги та обґрунтовував своє заперечення тим, що відсутність безумовності зупинення виконавчого провадження при даних обставинах було визначено Верховним Судом, а крім того на момент подання відповідної заяви виконавче провадження було фактично закінчено, так як ще 05.05.2021 року були проведені електронні торги по продажу заставленого майна.

Також проти задоволення скарги заперечувала у судовому засіданні і представник заінтересованої особи сторони стягувача по вказаному виконавчому провадженню, яка наполягала на тому, що відсутні будь які правові підстави для заміни сторони виконавчого провадження враховуючи що наданий як підстава для такої дії договір про переведення боргу не був нотаріально посвідчений та укладений без згоди стягувача, що заборонено діючим законодавством а крім того не доведено чим саме порушено право заявника яка згідно наданого договору не є власником майна на яке було звернуто стягнення.

Як встановлено судом 23.02.2015 року Київським районним судом м. Одеси по цивільної справі № 520/16369/13 було ухвалено рішення яким позов Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 210,2 кв.м в тому числі житловою 115,4 кв.м, що належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення загальної заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 22 січня 2007 року в сумі 775053 грн. 52 коп. та застосовано спосіб реалізації нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_1 у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку». Відстрочено виконання рішення суду на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 1720 грн. 50 коп. з кожного. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору кредиту розірваним, договору іпотеки - припиненим.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.08.2015 року по цивільній справі №520/16369/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено. Апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та змінено рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року, виключивши із резолютивної частини рішення посилання на відстрочку виконання рішення суду на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В інший частині рішення залишено без змін.

13.02.2017 року Київським районним судом м. Одеси було постановлено по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору розірваним, договору іпотеки припиненим додаткове рішення, яким відмовлено ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0 від 22.01.2007 року у розмірі 96966,53 доларів США.

16.02.2016 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 210,2 кв.м в тому числі житловою 115,4 кв.м, що належить ОСОБА_1 в рахунок погашення загальної заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 22 січня 2007 року в сумі 775053 гри. 52 коп. та застосувати спосіб реалізації нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_1 у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог СТ.38 Закону України «Про іпотеку».

03.04.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича було відкрито виконавче провадження № 58790513 з примусового виконання виконавчого листа № 520/16369/13-ц, виданого 16.02.2016 року Київським районним судом м. Одеси (копія постанови про відкриття виконавчого провадження додається, оригінал знаходиться у матеріалах виконавчого провадження).

22.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Георгієм Володимировичем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої було проведено опис квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та на описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про заміну сторони виконавчого провадження від 16.09.2020 року замінено стягувача у виконавчому провадження з АТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Геліос».

При огляді матеріалів виконавчого провадження з`ясовано, що згідно протоколу №537087 проведення державним підприємством «СЕТАМ» електронних торгів від 05.05.2021 року щодо реалізації квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 стала переможцем торгів ( т.2 а/с 206).

Відповідно до акту про реалізацію предмета іпотеки від 14.05.2021 року переможець торгів перерахував ціну продажу у розмірі 2 323 149,50 грн., та отримав відповідний акт, який є підставою для видачі покупцеві свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (т.2 а/с 204).

Також у матеріалах виконавчого провадження міститься заява представника боржника ОСОБА_1 , яка надійшла до виконавчої служби 06.05.2021 року про зупинення вчинення виконавчих дій у зв`язку із тим, що 25 квітня 2021 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з іншої було укладено Договір про переведення боргу за кредитним договором та договором іпотеки, відповідно до якого новим боржником за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», та Іпотечним договором від 22.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», є ОСОБА_4 . Пунктом 8 вказаного договору встановлено сторонами, що вказаний договір є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_5 із збереженням обтяжень . У зв`язку із тим, що новий боржник ОСОБА_4 29.04.2021 року звернулась до Київського районного суду із заявою про заміну боржника, на час розгляду даної заяви у відповідності до вимог ст.. 34 Закону України « про виконавче провадження» представник боржник просив приватного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій по зазначеному виконавчому провадженню ( т.2 а/с 224 ).

Сам примірним вищевказаного договору до приватного виконавця було подано ОСОБА_5 як додаток до своєї заяви 29.04.2021 року про заміну сторони виконавчого провадження ( т.2 а/с 166, 175).

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Сторони виконавчого провадження, як це передбачає стаття 447 ЦПК, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі "Хорнсбі проти Греції" ("Hornsby v. Greece") від 19 березня 1997 року (п. 40). У Рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" ("Voytenko v. Ukraine") від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Порядок виконання рішення суду врегульовано Законом України « Про виконавче провадження,» статтею першою якого визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив ( ч.5 ст. 15 Закону ).

Пунктом 5 частини 1 статті 43 Закону визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Таким чином підставою для зупинення вчинення виконавцем виконавчих дій є факт звернення заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником.

Зміст зазначеної статті визначає дві обов`язкові складові зупинення: 1) факт вибуття сторони виконавчого провадження та 2) звернення заінтересованої сторони до суду із відповідною заявою.

Згідно вимог ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу ( далі ЦК ) України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор ( ч.1 ст. 510 ЦК України).

У відповідності до вимог ст..ст. 520,521 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом а форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Частиною першою статті 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За змістом ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, та відповідно до умов ст.. 577 ЦК України іпотека ( як застава нерухомого майна ) підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню а також державної реєстрації.

На підставі рішення суду від 23.02.2015 року яке винесене Київським районним судом м. Одеси по цивільної справі № 520/16369/13 , та з урахуванням зміни рішення Апеляційним судом Одеської області від 26.08.2015 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 210,2 кв.м в тому числі житловою 115,4 кв.м, що належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення загальної заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 22 січня 2007 року.

Таким чином предметом виконання рішення суду є звернення стягнення на предмет іпотеки, що визначає що між сторонами виконавчого провадження стягувачем та боржником продовжують діяти правовідносини щодо іпотечного договору, саме на підставі якого зазначена квартира є видом забезпечення зобов`язань по кредитному договору.

Враховуючи вищенаведене заміна сторони виконавчого провадження боржника, можлива лише у випадку наявності згоди кредитора та здійснюється у тої ж самої формі що і договір іпотеки з обов`язковим нотаріальним посвідченням відповідного правочину.

В даному випадку заявник стверджує про наявність правочину договору від 25 квітня 2021 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з іншої було укладено Договір про переведення боргу за кредитним договором та договором іпотеки, відповідно до якого новим боржником за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», та Іпотечним договором від 22.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», є ОСОБА_4 .

Зазначений договір не був нотаріально посвідченим та укладений без урахування позиції кредитора.

У відповідності до вимог ч. ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Частиною другою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи ( ч.1,5 ст. 216 ЦК України).

Враховуючи вищевказані обставини, та приймаючи до уваги вимоги Закону, суд приходить до висновку, що правочин - договору від 25 квітня 2021 року про переведення боргу за кредитним договором та договором іпотеки, відповідно до якого новим боржником за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», та Іпотечним договором від 22.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», є ОСОБА_4 , як нікчемний правочин не породжує будь-яких юридичних наслідків, а тому не може бути підставою для визнання факту вибуття сторони виконавчого провадження.

Як наслідок відсутності юридичних наслідків договору судом визнається відсутність доведеності неправомірності дії приватного виконавця який відмовив у зупиненні вчинення виконавчих дій на підставі заяви від 06.05.2021 року у виконавчому провадженні №58790513, що є підставою для відмови у задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 353,354,447-451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Геліос», про визнання незаконними дій приватного виконавця щодо відмови в зупиненні вчинення виконавчих дій на підставі заяви від 06.05.2021 року у виконавчому провадженні №58790513.

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів після проголошення вступної та резолютивної частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали виготовлений 05.07.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.