22-ц/804/559/21
264/3656/20

Головуючий у 1-й інстанції Мирошниченко Ю.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Сікора М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Мирошниченко Ю.М., повний текст рішення складено 27 листопада 2020 року,

по цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

третя особа начальник Головного управління Національної поліції в Донецькій області Семенишин Микола Олександрович,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом (а.с. 1-11) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі за текстом - ГУГУНП), з яким вона перебувала у трудових відносинах з серпня 2018 року, працюючи на посаді оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Донецькій області.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що за наслідками службового розслідування наказом начальника управління від 30.04.2020 «Про порушення службової дисципліни працівниками Лівобережного відділення поліції Центрального ВП та відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в області та їх покарання» її визнано винною у порушенні вимог чинного законодавства, що виразилось у несанкціонованому копіюванні, обробці й передачі конфіденційної інформації і застосовано щодо неї дисциплінарне стягнення у виді звільнення. Наказом начальника ГУНП від 08.05.2020 № 189 о/с «По особовому складу» позивачка звільнена із займаної посади за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 10 травня 2020 року. Вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки нею не допускалося систематичного невиконання своїх обов`язків, що жодних дисциплінарних стягнень до оспорюваного звільнення вона не мала, комісією не було здобуто жодних підтверджень вчинення нею протиправних дій або порушення трудової дисципліни. Просила визнати незаконними та скасувати п. 2 наказу № 887 від 30.04.2020, п. 6 наказу № 189о/с від 08.05.2020 про її звільнення, поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також відшкодувати понесені судові витрати з правничої допомоги.

У відзиві на позовну заяву ГУНП в Донецькій області (а.с. 58-60, 65-67) посилався на надходження у березні 2020 року повідомлення ТУ ДБР, за яким управлінням проведено службове розслідування, в ході якого встановлено можливу причетність до протиправних дій позивачки та інших осіб, що мали безпосередній доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України і які нібито несанкціоновано копіювали, обробляли та незаконно передавали інформацію про померлих осіб та їх родичів за допомогою месенджерів Viber та Telegram підприємцям, за що отримували винагороду. ОСОБА_1 відмовилась від надання пояснень за фактом можливої причетності до злочину і від проходження опитування з використанням поліграфа, що свідчить про проявлену нею нещирість.

Позивачкою подано відповідь на відзив (а.с. 84-88).

Відповідачем подані заперечення (а.с. 96-99, 109-112).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2020 року (а.с. 142-146), у рахуванням ухвали про виправлення описки від 26 листопада 2020 року (а.с. 149), позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано пункт 2 наказу начальника ГУНП в Донецькій області № 887 від 30.04.2020 року «Про порушення службової дисципліни працівниками Лівобережного відділення поліції Центрального ВП та відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в області та їх покарання» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Визнано незаконним та скасовано пункт 6 наказу начальника ГУНП в Донецькій області № 189 о/с від 08.05.2020 року «По особовому складу», яким ОСОБА_1 звільнено з посади оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Донецькій області на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договорів або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ Національної поліції в Донецькій області з 11 травня 2020 року.

Стягнуто з ГУ Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.05.2020 по день ухвалення рішення в розмірі 55544,28 грн.

Стягнуто з ГУ Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000грн.

Стягнуто з ГУ Національної поліції в Донецькій області на користь держави судовий збір у розмірі 840,80грн.

Допущено негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення з ГУ Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вбачив, що ОСОБА_1 було звільнено за порушення трудової дисципліни, вимог чинного законодавства, що виразилось у незаконному збиранні та поширенні конфіденційної інформації про осіб, що, як наслідок, призвело до витоку інформації. Проте, звільнивши позивачку за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне порушення трудової дисципліни без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, роботодавець не навів в наказі відомостей про систематичність порушення позивачкою функціональних обов`язків, не надав доказів щодо застосування до неї раніше заходів дисциплінарного чи громадського стягнення. Таке звільнення, за недоведенням відповідачем його відповідності вимогам законодавства, є порушенням прав працівника ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вона, як звільнена на підставі незаконних наказів №№ 887 (п. 2), 189о/с (п. 6), підлягає поновленню на роботі зі стягненням на її користь компенсації середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач ГУ Національної поліції в Донецькій області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга (а.с. 158-163) вмотивована наступними обставинами. В межах розслідування кримінального провадження від 21.08.2019 встановлено можливу причетність до протиправних дій помічника чергового чергової частини Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в області старшого сержанта ОСОБА_2 , оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в області ОСОБА_3 та інспектора 1 категорії відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в області ОСОБА_4 , які під час виконання трудових обов`язків, маючи безпосередній прямий доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» нібито несанкціоновано копіювали, обробляли та незаконно передавали інформацію про померлих осіб та їх родичів за допомогою месенджерів Viber, Telegram підприємцям, за що отримували винагороду в розмірі 500грн за одне повідомлення. На підставі зазначеної інформації ГУНП в Донецькій області було прийнято наказ від 24.03.2020 № 586 «Про призначення службового розслідування».

Проаналізувавши всі обставини, а також взявши до уваги особисту недисциплінованість позивачки та інших вищевказаних працівників, порушення ними трудової дисципліни, що виразилось у незаконному збиранні і поширенню конфіденційної інформації про осіб та призвело до витоку інформації, дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування підтвердились частково. Протягом службового розслідування було встановлено, що незаконне збирання і поширення конфіденційної інформації про осіб було здійснено неодноразово, тобто така діяльність мала систематичний характер. Службове розслідування призначено і проведено за фактом, а не відносно позивача.

З метою встановлення прихованої інформації у службовому розслідування позивачці було запропоновано пройти опитування з використанням поліграфа, від чого вона відмовилася, що свідчить про проявлену нещирість.

За таких умов, начальником ГУНП в Донецькій області за доведенням вчинення позивачкою дисциплінарного проступку з систематичністю винних дій було прийнято рішення про звільнення позивача з роботи у відповідності до норм КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Мироненко О.В. (а.с. 196-203) наголошує на законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення і безпідставності доводів апеляційної скарги роботодавця.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 3 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного провадження.

Справа розглядається за участі представника ГУ Національної поліції в Донецькій області Лапшенкова Я.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 , яка заперечувала проти вимог скарги, розглянувши справу у відсутність повідомлених належним чином про дату і час розгляду справи позивачки ОСОБА_1 (), залученого у якості третьої особи начальника ГУ Національної поліції в Донецькій області - Семенишина М.О., від якого надійшла заява про розгляд справи у його відсутність (), неявка яких в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою до розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із ГУНП в Донецькій області з 01.08.2018 і працює на посаді оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування (далі -УОАЗОР) Головного управління Національної поліції в Донецькій області (а.с. 26-28, 35).

Функціональними обов`язками оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби 102 УОАЗОР ГУНП в Донецькій області, затвердженими 20.02.2020 (а.с. 37-40), передбачено, в тому числі, що оператор: забезпечує конфіденційність службової інформації, що надходить, обробляється та знаходиться в системі ІПНП (п. 2.2), забезпечує ведення та зберігання службової документації (п. 2.26), дотримується вимог Законів України Про національну поліцію , Про захист персональних даних, Про інформацію, Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, Про телекомунікації тощо (п. 4.2). Оператору забороняється використовувати інформацію з системи ІПНП з приватною або будь-якою іншою метою, не пов`язаною з виконанням функціональних обов`язків (п. 4.4.).

Згідно Висновку службового розслідування від 22.04.2020 за фактом відкриття 21.08.2019 ТУ ДБР кримінального провадження № 0001175 та проведення обшуків встановлено, що в рамках розслідування виявлено можливу причетність до протиправних дій позивачки та інших осіб, які маючи безпосередній доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України та які нібито несанкціоновано копіювали обробляли й незаконного передавали інформацію про померлих осіб та їх родичів за допомогою месенджерів Viber та Telegram підприємцям, котрі використовували вказану інформацію у своїй діяльності, пов`язаній з організацією поховань і наданням суміжних послуг на території м. Маріуполя. На час складання висновку досудове розслідування триває, рішення не прийнято, ОСОБА_1 про підозру не повідомлялось, запобіжний захід не обирався. За вказаним фактом ОСОБА_1 запропоновано пройти опитування з використанням поліграфа, однак остання від цього відмовилась, що свідчить про проявлену нею нещирість під час проведення службового розслідування.

Комісія визначила причини та умови надзвичайної події: особисту недисциплінованість оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» УОАЗОР ОСОБА_3 , порушення трудової дисципліни, недотримання вимог ч. 5 ст. 6, ч. ч. 2, 3 ст. 10 Закону України Про захист персональних даних, п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України Про інформацію, що виразилось у незаконному збиранні й поширенні конфіденційної інформації про осіб та призвело до витоку інформації, за що запропоновано позивачку звільнити (а.с. 22-25, 68, 71-73).

За п. 2 наказу начальника ГУНП в Донецькій області № 887 від 30.04.2020 працівника ОСОБА_1 звільнено за порушення службової та трудової дисципліни, скоєння дисциплінарного проступку, який виразився у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, недотримання вимог п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України Про національну поліцію, ч.ч. 5, 6 ст. 6 ч.ч. 2, 3 ст. 10, ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України Про захист персональних даних, п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України Про інформацію, п.п. 1, 3, 6 ч. 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції Украни (а.с. 19).

На пропозицію роботодавця надати пояснення за вчиненим порушенням позивачка 31.03.2020 відмовилася (а.с. 69).

За п. 6 наказу начальника ГУНП в Донецькій області № 189 о/с від 08.05.2020 року По особовому складу ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 10 травня 2020 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (а.с. 20).

За місцем роботи ОСОБА_1 характеризується як дисциплінований співробітник, спокійний, урівноважений, виконує службові обов`язки задовільно, інструкції та інші документи, що регламентують діяльність служби «102» знає поверхнево. У взаєминах із співробітниками скритна, не комунікабельна, поваги у колег не має. Діючих дисциплінарних стягнень не має (а.с. 70).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із п. 3 ст. 40 КЗпП, яким вмотивовано прийняття оскаржуваних рішень роботодавця про звільнення позивачки: трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.92 Про практику розгляду судами трудових спорів у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, передбачено, що судам необхідно з`ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За п. 23 цих роз`яснень Пленуму Верховного суду України заа передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року (п. 23 постанови).

Відповідно до вимог статті 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або його перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Частиною першою статті 235 КЗпП України зазначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як встановлено судом і вбачається зі змісту наказу № 887 від 30.04.2020 ОСОБА_1 скоїла дисциплінарний проступок, який виразився у вчинені дій, що підривають авторитет поліції, а саме: у незаконному збиранні, копіюванні, обробці і поширенні конфіденційної інформації про осіб, що призвело до витоку інформації.

Підставою для цього наказу стали наслідки службового розслідування, втілені у висновку від 22.04.2020 (а.с. 22-25, 68), за фактом відкриття 21.08.2019 року ТУ ДБР кримінального провадження № 0001175, в межах якого виявлено можливу причетність ОСОБА_1 , яка нібито несанкціоновано копіювала обробляла й незаконно передавала, поряд з іншими працівниками і службовцями, інформацію про померлих осіб та їх родичів за допомогою месенджерів Viber та Telegram стороннім особам.

Такий висновок службового розслідування, як слушно наголосив суд в прийнятому рішенні, не містить посилань на жодний доказ вчинення позивачкою зазначених дій і ґрунтується на припущенні комісії щодо її ймовірної причетності до витоку службової інформації та відмові працівниці пройти дослідження з використанням поліграфа. Це само по собі, на переконання суду першої інстанції, не може свідчити про причетність позивачки до витоку конфіденційної інформації, як погоджується колегія суддів.

Так, у справі відсутні будь-які докази щодо вчинення поставлених роботодавцем в провину позивачці дій, як от порушення її Функціональних обов`язків оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в Донецькій області, затверджених 20.02.2020 (а.с. 37-40), що регламентують заборону розголошення конфіденційної службової інформації, порушення нею службової дисципліни, що виявилося у несанкціонованому копіюванні, обробці та незаконному переданні стороннім особам інформації про померлих осіб та їх родичів, що призвело до витоку інформації. Таких доказів не представлено ані суду першої інстанції, ані до апеляційного суду.

А також і не надано здобутих в площині розслідування кримінального правопорушення доказів вчинення позивачкою інкримінованих їй дій, що стали підставою для її звільнення з роботи.

За своєю формою і змістом оскаржуваний наказ № 189о/с (п. 6) не є вмотивованим актом адміністрації, бо не містить посилання на певні пункти норм законодавства або локальних актів установи, що унормовують посадові і функціональні обов`язки працівника.

Крім того, наказ № 189о/с про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (пункт 6) обґрунтований роботодавцем систематичним невиконанням нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Як акцентував увагу суд, відповідач у наказі про звільнення не зазначив, у чому саме проявилось порушення працівником трудових обов`язків, яке стало підставою для звільнення позивачки, не навів даних на підтвердження того, що невиконання чи неналежне виконання нею трудових обов`язків є систематичним, і раніше до неї застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. А ці обставини, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, мали істотне значення для вирішення виниклого трудового спору.

Доказів застосування до позивачки раніше заходів дисциплінарного стягнення судовим розглядом не здобуто. Відтак, система в діях працівника ОСОБА_1 в сенсі конструкції п. 3 ст. 40 КЗпП України не доведена.

Більш того, за змістом характеристики позивачки з місця роботи (а.с. 70) вона не має діючих дисциплінарних стягнень. Тож, у справі наявні докази щодо відсутності дисциплінарних стягнень у відношенні ОСОБА_1 , що не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково. Тож, один з критеріїв в правовій конструкції п. 3 ст. 40 КЗпП України відсутній, що унеможливлює застосування до працівника найбільш суворого виду дисциплінарного стягнення як от звільнення з роботи.

За недоведенням в межах даної справи факту вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, поставленого їй в провину, обговорення питання про залишення роботодавцем поза увагою положень ст. 149 КЗпП України щодо врахування ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, попередню роботу працівника є вторинним.

Відсутність як в службовому розслідуванні, так і в оспорюваних наказах №№ 887, 189о/с конкретної дати вчинення позивачкою винних дій, унеможливлює перевірку дотримання роботодавцем вимог ст. 148 КЗпП України строку накладення дисциплінарного стягнення, зокрема його граничного шестимісячного терміну, що бере свій початок з дня вчинення проступку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, доводам сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про незаконність ухваленого наказів № 887 (п. 2) і 189о/с (п. 6) про звільнення позивачки на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за недоведенням належними, достовірними, допустимими і достатніми доказами факту вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, системи в її діях, наявності вини і шкідливих наслідків для роботодавця, що тягне результат у вигляді захисту трудових прав позивачки в порядку гарантій за ст. 43 Конституції України, ст. 5-1 КЗпП України шляхом поновлення її на роботі з 11 травня 2020 року зі стягненням компенсації середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом учинено розрахунок середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (сумарно 132 дні) в розмірі 55544,28грн, що ґрунтується на відмостях роботодавця про заробіток позивачки за фактично відпрацьовані робочі дні в періоді січень-лютий 2020 року (а.с. 140), відомостях банку про виплачену зарплату, що відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відшкодовуючи позивачеві витрати на професійну правничу допомогу в частковому розмірі, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 137 ЦПК України врахував в доведеній частині, підтвердженій належними документами (договір про надання правової допомоги і додаткова угода від 23.03.2020, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, рахунок-фактура № 62 від 15.10.2020, акт приймання-передачі наданих послуг від 01.06.2020 - а.с. 41-42, 120, 132-133), реально понесені витрати, перевірив обґрунтованість заявленого розміру, співмірність його зі ступенем складності справи, фактичне надання обумовлених договором послуг і їх хронометраж (усна юридична консультація, складання адвокатських запитів, вивчення аргументів сторін та оцінка їх правових позицій, підготовка позовної заяви), та із врахуванням принципу розумності, за відсутності клопотання відповідача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України, визначив до стягнення 15000грн, відмовивши у відшкодуванні витрат за участь адвоката в судових засіданнях в розмірі 5000грн у зв`язку із фактичним розглядом даної справи за відсутності адвоката Мироненко О.В.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено. Порушень норм процесуального або матеріального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга роботодавця підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

Т.Б.Ткаченко