Справа № 569/3677/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретар судового засідання Трохимчук В.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої незаконними рішеннями службових осіб органу державної влади та відшкодування витрат,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області та Державної казначейської служби України, в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 56957 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди та 2385 грн. 00 коп. у відшкодування витрат пов"язаних з розглядом справи завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.12.2019 року поліцейським роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП сержантом поліції Черевачем О.В. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова серії ДПО 18 №576216 за порушення вимог ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП по факту того, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ - 2121», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним ременем пасивної безпеки, він був не пристебнутий ременем безпеки, а також на вимогу працівника патрульної поліції не пред"явив відповідні документи. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови він у встановленому законом порядку звернувся до УПП в Рівненській області ДПП. 17.12.2019 року рішенням УПП в Рівненській області ДПП постанову серії ДПО 18 №576216 за порушення вимог ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасовано і справу направлено на новий розгляд та зобов"язано поліцейського роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП Черевача О.В. відкрити провадження відносно ОСОБА_1 та здійснити розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП від 08.12.2019 року.

31.12.2019 року поліцейським роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП сержантом поліції Черевачем О.В. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова серії ЕАК №1924024, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови він у встановленому законом порядку звернувся до суду. Рівненський міський суд Рівненської області від 05.11.2020 року у справі № 569/877/20 прийняв рішення, яким його позов задовольнив, визнав протиправною та скасував оскаржувану постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрив.

08.12.2019 року відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД №200677 від 08.12.2019 року по факту того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ - 2121», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп"яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп"яніння з метою встановлення наркотичного сп"яніння відмовився у присутності двох свідків.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.02.2020 року у справі № 569/23519/19 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адімністративного правовпорушення.

Згідно листа №Л-578/41/30/03-2019 від 22.01.2020 року в межах проведення службового розслідування встановлено, що факт порушення вимог адміністративного законодавства України інспектором роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП сержантом поліції Черевачем О.В., в частині кваліфікації дій Позивача за ч.5 ст.121 КУпАП, який призвів до скасування постанови за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП, знайшов своє підтвердження. Факт порушення вимог адміністративного законодавства України інспектором роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП молодшим лейтенантом поліції Невським О.О., вимог Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026, що призвело до часткового/неповного фіксування події на нагрудний відеореєстратор, також знайшов своє підтвердження. За вчинення дисциплінарного проступку, відносно інспектора роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП сержанта поліції ОСОБА_3 та інспектора роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 застосовано заходи дисциплінарного впливу.

Вказані обставини порушили його нормальний спосіб життя, оскільки він змушений був захищати власні інтереси у суді, а також в інших установах. З урахуванням вимог розумності та справедливості, а також характеру вчиненого правопорушення (незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності та наслідки які настали і мають істотне значення), глибини його душевних переживань та ступеня порушення його нормального способу життя, тривалістю розгляду справи № 569/877/20, порушення прав позивача тривало майже 12 місяців (з 08.12.2019 року по 17.11.2020 року) та справи №569/23519/19 порушення прав позивача тривало майже 3 місяців (з 08.12.2019 року по 24.02.2020 року) вважає, що достатнім грошовим відшкодування завданої йому моральної шкоди є грошова сума у розмірі 56957,00 грн., розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, і має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, і відшкодування йому моральної шкоди має здійснюватися через стягнення грошових коштів за рахунок Держави Україна, шляхом списання таких коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. У зв`язку розглядом справ, позивачем було понесено витрати, а саме: він користуватися послугами адвоката, а також проводився огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння, звертався до Укрпошти з запитом, разом вказані витрати становлять 2385,00 грн., які просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь.

19 березня 2021 року представник Департаменту патрульної поліції Немиришина В.О. подало відзив на позовну заяву, в якому просило в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої його здоров`ю. До того ж, скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП. безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту завдання йому моральної шкоди, не довів в чому саме вона полягала та яких втрат немайнового характеру він зазнав внаслідок складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

25 березня 2021 року представник Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області та Державної казначейської служби України Самойлова С. подала відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити в задоволенні позову. Вказала, що Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту завдання йому моральної шкоди, не довів в чому саме вона полягала та яких втрат немайнового характеру він зазнав внаслідок складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Позивачем у позовній заяві не обгрунтовано з яких міркувань він виходив визначивши розмір заявленої до стягнення суми моральної шкоди.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав у ньому викладених.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд доходить наступних висновків.

Як встановлено судом 08.12.2019 року поліцейським роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП сержантом поліції Черевачем О.В. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова серії ДПО 18 №576216 за порушення вимог ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП в якій зазначено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ - 2121», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним ременем пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, а також на вимогу працівника патрульної поліції не пред"явив відповідні документи. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови він у встановленому законом порядку звернувся до УПП в Рівненській області ДПП.

17.12.2019 року рішенням УПП в Рівненській області ДПП постанову серії ДПО 18 №576216 за порушення вимог ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасовано і справу направлено на новий розгляд та зобов"язано поліцейського роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП Черевача О.В. відкрити провадження відносно ОСОБА_1 та здійснити розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП від 08.12.2019 року.

31.12.2019 року поліцейським роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП сержантом поліції Черевачем О.В. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова серії ЕАК №1924024, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови позивач у встановленому законом порядку звернувся до суду. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2020 року по справі №569/877/20, ухваленим за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, позов ОСОБА_1 - задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1924024, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн, винесену поліцейським роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП Черевачем О.В. та провадження у справі закрито.

08.12.2019 року відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД №200677 від 08.12.2019 року згідно якого, ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ - 2121», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп"яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп"яніння з метою встановлення наркотичного сп"яніння відмовився у присутності двох свідків.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.02.2020 року у справі № 569/23519/19 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно листа №Л-578/41/30/03-2019 від 22.01.2020 року в межах проведення службового розслідування встановлено, що факт порушення вимог адміністративного законодавства України інспектором роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП сержантом поліції Черевачем О.В., в частині кваліфікації дій Позивача за ч.5ст.121 КУпАП, який призвів до скасування постанови за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП, знайшов своє підтвердження. Факт порушення вимог адміністративного законодавства України інспектором роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП молодшим лейтенантом поліції Невським О.О., вимог Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026, що призвело до часткового/неповного фіксування події на нагрудний відеореєстратор, також знайшов своє підтвердження. За вчинення дисциплінарного проступку, відносно інспектора роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП сержанта поліції ОСОБА_3 та інспектора роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 застосовано заходи дисциплінарного впливу.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 1174 ЦК України.

Частиною 1, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 (адміністративне провадження № К/9901/59673/18) дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року, справа №569/1799/16-ц).

Позивачем було доведено, що відносно нього мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, за результатами якого на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

Вказана обставина встановлена рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2020 року по справі №569/877/20, тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка фактично стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій.

Окрім того, працівники поліції не в повній мірі дотримувались вимог законів, наказів та інструкції, які регламентують діяльність Національної поліції України при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що встановлено з висновку службового розслідування, за вчинення дисциплінарного проступку, відносно інспектора роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП сержанта поліції ОСОБА_3 та інспектора роти №1 батальйону УПП Рівненської області ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 застосовано заходи дисциплінарного впливу.

Позивачем було доведено, що відносно нього мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.02.2020 року у справі № 569/23519/19 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права та вказує, що відносно позивача мало місце неправомірне здійснення адміністративного провадження та накладання адміністративного стягнення саме з боку посадової особи державного органу, в той час, коли такий орган та його посадові особи, в першу чергу, зобов`язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав. Все це призвело до зміни звичного укладу життя позивача, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання. Враховуючи вищевказані обставини, принцип розумності, виваженості і справедливості, суд доходить висновку про необхідність стягнення на користь позивача моральної шкоду в розмірі 1000 грн. 00 коп., саме такий розмір відповідає характеру та обсягу страждань позивача.

При цьому суд враховує, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що позивачем не доведено належним чином понесення витрат на правову допомогу. Отже, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі.

Згідно з пунктом 3, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються: 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, зокрема сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги.

Внаслідок закриття справи про адміністративне правопорушення позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, інші витрати, сплачені громадянином; і право на таке відшкодування виникає згідно прямої вказівки закону.

Відповідно до частини першої, третьої статті 12, частини першої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач надав докази щодо понесених ним під час судового провадження судових витрат. Судом установлено, що вимога позивача з приводу відшкодування витрат пов`язаних із наданням правової допомоги підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги №12/2020 від 06.02.2020 року, детальним описом робіт, виконаних адвокатом Панчелюгою К.М. та квитанцією до прибуткового касового ордера. За таких обставин позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на його користь 2000,00 грн. витрат на правову допомогу підлягає до задоволення. Крім того, позивач надав докази понесених ним інших витрат, сплачених ним під час судового провадження, а саме витяг №3767, квитанції від 09.12.2019 року (а.с.27-29). За таких обставин підлягає до стягнення стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 335 (триста тридцять п"ять) гривень 00 копійок інших витрат пов"язаних з роглядом справи.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Оскільки позов задоволено лише частково та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої незаконними рішеннями службових осіб органу державної влади та відшкодування витрат задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди, 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу та 335 (триста тридцять п"ять) гривень 00 копійок інших витрат пов"язаних з роглядом справи.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач Головне управління Національної поліції в Рівненській області, місцезнаходження: вул. Хвильового, буд. 2, м. Рівне, .

Відповідач Головне управління Державної казначейської служби України, місцезнаходження: вул. С. Петлюри, буд. 13, м. Рівне, .

Відповідач Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, .

Повний текст судового рішення виготовлено 29 червня 2021 року.

Суддя І.О.Гордійчук