233 № 233/1285/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
01 липня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартишева Т. О.
судового засідання Кюсєвої Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, в якому зазначила, що перебуває у дружніх стосунках із відповідачем у справі, який є хрещеним батьком її дитини. У березні 2019 року вона позичила ОСОБА_2 гроші в сумі 25 000 грн. строком на 1 місяць. На той час вона навчалася, після закінчення навчання перебувала на обліку у Костянтинівському міському центрі зайнятості, тобто, такої суми грошових коштів у вільному користуванні не мала, за проханням відповідача уклала кілька кредитних договорів, бо довіряла останньому та бажала допомогти. З цієї ж причини позивачка не вимагала у відповідача складення розписки про отримання грошей. Відповідач своєчасно борг не повернув, на усні звернення до нього позивачки щодо повернення грошей не відреагував. З цього приводу позивачка зверталась до органів поліції із заявою про притягнення відповідача до відповідальності за обман і неповернення грошових коштів, однак отримала висновок про відсутність складу кримінального правопорушення і кваліфікацію цих правовідносин як цивільно-правових. При цьому, під час проведення перевірки за її заявою відповідач підтвердив працівникам поліції факт отримання від неї грошових коштів сумі 25 000 грн. та пообіцяв їх повернути у строк до кінця 2019 року. Наразі дана обіцянка також не виконана. Вважає, що вказаний письмовий документ у вигляді письмових пояснень відповідача є підтвердженням передачі йому позикодавцем (позивачкою) грошовий коштів у борг. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 25 000 гривень.
Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, у справі призначено підготовче засідання.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 червня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, зазначила, що не підтримує клопотання про допит свідків, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
З`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Частиною 1 статті 207 ЦК України обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
У відповідності до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
З висновку ст. ДОП СП Костянтинівського ВП Бахмутського відділу ГУНП в Донецькій області від 15 листопада 2019 року, вбачається, що під час проведення перевірки ОСОБА_2 пояснив, що в березні 2019 року проводив відновлювальні роботи у м. Авдіївка та по закінченню роботи йому гроші не заплатили. Тоді він зайняв 25 000 грн. у ОСОБА_1 , щоб розрахуватися з працівниками. Борг зобов`язується виплатити до кінця 2019 року.
Так як в даному факті вбачаються цивільно-правові правовідносини, заявниці рекомендовано звертатися до суду в приватному порядку (а.с. 7, 34).
Судом досліджено витребуване за клопотанням позивачки письмове пояснення ОСОБА_2 від 07 листопада 2019 року, надане працівнику поліції при проведенні перевірки заяви ОСОБА_1 (а.с. 33), з якого вбачається, що останній підтвердив факт отримання в борг у ОСОБА_1 грошових коштів сумі 25 000 грн., які зобов`язався повернути до закінчення 2019 року. Вказане письмове пояснення підписане відповідачем ОСОБА_2 .
Виходячи з вище наведеного, між позивачем та відповідачем відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України був укладений договір позики, що свідчить про виникнення у відповідача ОСОБА_2 зобов`язання з повернення боргу позивачці ОСОБА_1 .
В силу вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності зі ст. 13 ЦПК України за принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань.
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивачки відповідачем не надано та про наявність таких доказів не зазначено.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми боргу до відповідача ОСОБА_2 та вважає, що даний позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 908 гривень 00 копійок (а.с. 21).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 208-282 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення суми борг - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму боргу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті 01 липня 2021 року. Повний текст рішення суду виготовлений 05 липня 2021 року.

Суддя :