ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/319/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю апелянта ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/29320/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2020 року (суддя Салоїд Н.М.) про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконним рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В листопаді 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання незаконним рішення. Відповідно до заявлених вимог позивачі просили визнати незаконними та скасувати п.п. 1.2 рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1179 від 22.06.2020 року «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «КБ Надра», якими продовжено строк управління майном (активами) ПАТ «КБ Надра» та задоволення вимог його кредиторів.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2020 року у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскаржили її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. На думку апелянтів, суд першої інстанції не врахував судову практику та безпідставно відмовив у відкритті провадження в справі, вважаючи, що між сторонами наявний публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Так, апелянти вказують, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, предметом якого є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності таких органів, прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, проте вимоги даного позову носять приватноправовий майновий характер, а тому їх позов має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, просять апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив від учасників справи не надходив.

Апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав у ній наведених.

Позивачка ОСОБА_2 та представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. Від ОСОБА_2 надійшло клопотання щодо розгляду справи у її відсутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи у відкритті провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що Фонд гарантування вкладів при прийнятті оскаржуваного рішення діяв як суб`єкт владних повноважень і спір між сторонами є публічно правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Так, частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Відповідно до ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили визнати незаконними та скасувати п. п. 1.2 рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1179 від 22 червня 2020 року «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «КБ Надра», якими продовжено строк управління майном (активами) ПАТ «КБ Надра» та задоволення вимог його кредиторів з підстав невідповідності цього рішення положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб встановлюються Законом №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі Закон №4452-VI).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 37 Закону № 4452-VI свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку він ухвалює обов`язкові для банків рішення, а з іншого здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку.

В силу положень частини 5 статті 44 Закону №4452-VI, Фонд має право прийняти рішення про продовження строку управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів у разі виникнення обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів, на весь час існування таких обставин.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На думку колегії суддів, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що оспорюване позивачами рішення є рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що прийняте як суб`єктом владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків і цей спір є публічно-правовим, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та наявні підстави для відмови у відкритті провадження у цій справі.

А тому, враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що зазначений спір є не є публічно правовим, а Фонд не є суб`єктом владних повноважень.

Посилання апелянтів на правові висновки, що викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду України у справі №910/12294/16 не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, адже предметом позову по справі №910/12294/16 є визнання недійсними одностороннього правочину, наказу про віднесення правочинів до нікчемних, що виданий уповноваженою особою Фонду не як суб`єктом владних повноважень та визнання відсутнім права, а предметом спору у цій справі №686/293320/20 є оскарження п. п. 1, 2 рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ КБ «НАДРА».

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 22 лютого 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай