Провадження № 2/752/3022/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 червня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АЛЬФА-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого надпису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

у серпні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстраційним № 189, вчинений 10.01.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-Банк» заборгованість по Кредитному договору № 490038580 від 07.05.2007 року, а саме заборгованість за кредитом - 8345,51 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 5129,97 доларів США, а у загальному розмірі 13 475,48 доларів США, за період з 07 квітня 2014 року по 22 листопада 2016 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що виконавчий напис вчинено за заборгованістю, яка не є безспірною, без підтверджуючих документів.

Позивач вказує, що з сумою заборгованості зазначеної в виконавчому написі нотаріуса № 189, вчиненого 10.01.2017р. вона не згодна, та вважає, що у неї взагалі відсутня заборгованість на дату вчинення виконавчого напису перед АТ «Альфа- банк» по Кредитному договору № 490038580 від 07.05.2007 року.

07.05.2007р. між нею, ОСОБА_1 , та АТ «Альфа-банк» був укладений Кредитний договір № 490038580.

25.06.2012 ПАТ «Альфа-банк» звернувся з позовом до Білоцерківського міськрайонного суду про стягнення всієї суми заборгованості за Кредитним договором станом на 07.05.2012 року.

15 жовтня 2012 року ухвалою судді Ярмола О.А. Білоцерківського міськрайонного суду було відкрито провадження у справі за цим позовом. Пред`явивши позов про повне погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

Позивач посилається на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця враховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно, Кредитний договір припинив свою дію з того моменту, як відповідач скористався своїм правом на стягнення усієї заборгованості за кредитним договором в порядку ст. 1050 ЦК України, тобто з 07.05.2012 р.

Відтак, у кредитора були відсутні підстави для нарахування відсотків за користування кредитом за період з 7.04.2014р. по 22.11.2016р. та неустойки поза строком дії кредитного договору, оскільки зазначене законом не передбачено.

В період часу з 07.04.2014 по 10.01.2017 вона не отримувала жодного листа (претензії, вимоги) від АТ «Альфа-банк». З вищезазначеного вбачається, що відповідачем нотаріусу не було надано документів, які б підтверджували, що стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. не виконано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до розділу 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, а саме: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015р. у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки викладено і в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141 цс 14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017р. у справі № 6-887цс17 наведено правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей і 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на час вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначено виключного переліку обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд.

Ухвалою суду від 27.08.2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.02.2021 року підготовче провадження у справі було закінчене та призначений судовий розгляд по справі на 17.06.2021 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подавав.

Відповідачем був поданий відзив на позов в якому відповідач вказує, що 07.05.2007р. між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-банк» був укладений Кредитний договір № 490038580, за умовами якого банк надав позивачу кошти в розмірі 17887,01 доларів США із сплатою 12% річних. Відповідач вважає що на момент вчинення виконавчого надпису заборгованість позивачки була безспірною та вважає що строк позовної давності за зобов`язаннями позивача по кредитному договору не збіг. (а.с.25-27).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається що 07.05.2007р. між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-банк» був укладений Кредитний договір № 490038580, за умовами якого банк надав позивачу кошти в розмірі 17887,01 доларів США із сплатою 12% річних.

25.06.2012 ПАТ «Альфа-банк» (Відповідач) звернувся з позовом до Білоцерківського міськрайонного суду про стягнення всієї суми заборгованості за Кредитним договором станом на 07.05.2012 року.

15 жовтня 2012 року Ухвалою судді Ярмола О.А. Білоцерківського міськрайонного суду було відкрито провадження у справі за цим позовом. Пред`явивши позов про повне погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

За зверненням відповідача 10.01.2017 року року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був вчинений виконавчий надпис № 189 про стягнення з позивачки на користь Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-Банк» заборгованості по кредитному договору № 490038580 від 07.05.2007 року, в загальному розмірі 13 475,48 доларів США за період з 07 квітня 2014 року по 22 листопада 2016 року.

За цим виконавчим написом 25.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко А.М. відкрите виконавче провадження(а.с.12).

Із вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

За ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595.

У відповідності зі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. п. 1, 3 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п.2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Отже, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована.

Нотаріально посвідченого договору між банком та позивачем укладено не було. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладені положення законодавства, на думку суду, вбачається, що нотаріус не мав повноважень на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі в силу відсутності у нього таких повноважень.

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника.

В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання.

Матеріали справи не мітять даних про те, що повідомлення було надіслано боржнику, так і було отримане останнім.

Докази в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано.

Доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), відповідачем також не надано, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Таким чином, нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх заперечень. Своїми правами, визначеними ст. ст. 43, 84 ЦПК України відповідач також не скористався, клопотань про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України не заявляв.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги стосовно визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Тому, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню.

Оскільки позов задовольняється, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду в розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 87, 88, 89, 90, 91 Закону України «Про нотаріат», «Порядком вчинення нотаріальний дій нотаріусами України», ст. 13, 76-81, 89, 141,258-268, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АЛЬФА-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого надпису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстраційним № 189, вчинений 10.01.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-Банк» заборгованість по Кредитному договору № 490038580 від 07.05.2007 року, а саме заборгованість за кредитом - 8345,51 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 5129,97 доларів США, а у загальному розмірі 13 475,48 доларів США, за період з 07 квітня 2014 року по 22 листопада 2016 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «АЛЬФА-Банк» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресом: АДРЕСА_1

Відповідач - Акціонерне товариство «АЛЬФА-Банк», , місцезнаходження: 03150 м. Київ. вул. В. Васильківська, буд.100, р/р НОМЕР_2 в АТ «Альфа-банк».

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко