Справа № 749/20/21
Номер провадження 2/749/61/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2021 р. м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Шаповал З.О.,

з участю секретаря Мирошниченко А.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сновськ в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції між Щорським районним судом Чернігівської області та Новозаводським районним судом Чернігівської області, цивільну справу №749/20/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах позивача з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 19804, 71 грн, яка складається з 3% річних за період 01.04.2019 року по 30.11.2020 року в сумі 9406, 71 та інфляційних витрат за період 01.04.2019 року по 30.11.2020 року в сумі 10398 грн. стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обгрунтування позову зазначає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12 листопада 2017 року за участі автомобіля HYUNDAI ACCENT днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та трактором ЕО-2629 днз, НОМЕР_2 з причепом ПСЕ-20-1 днз НОМЕР_3 під керування ОСОБА_4 , позивачу ОСОБА_2 спричинена матеріальна шкода. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.02.2019 року стягнуто з відповідача на користь позивача 176 510 грн. 63 коп. матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 8 000 грн. витрат на правову допомогу, 1765 грн. 11 коп. в рахунок сплаченого судового збору, 1 150 грн. витрат за залучення спеціаліста, а всього 187 425 грн. 74 коп. На виконання згаданого рішення судом видано виконавчий лист. 23.05.2019 року було відкрито виконавче провадження №59176461, однак до теперішнього часу рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.02.2019 року не виконано. За розрахунком представника позивача за період з 01.04.2019 року по 30.11.2020 року 3% річних становлять 9406, 71 грн, а інфляційні витрати за загаданий період становлять 10398 грн.

Ухвалою суду від 19.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Справу призначено на 23.02.2021 року на 11 годину 00 хвилин.

Ухвалою суду від 28.01.2021 року доручено Новозаводському районному суду Чернігівської області забезпечити проведення судового засідання у цивільній справі №749/20/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних о 11.30 год. 23.02.2021 року в режимі відеоконференції за участі представника позивача ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові. Просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем витрати на правничу допомогу адвокату розмірі 10 000 грн.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. До суду надав відзив за змістом якого не заперечує, щодо наявності заборгованості, розміру заборгованості що складається з 3% річних за період з 01.04.2019 року по 30.11.2020 року та інфляційних витрат за загаданий період. Просить при прийняття рішення врахувати той факт, що відповідач не ухиляється від виконання своїх обов`язків, влаштувався на роботу. З його заробітної плати утримується 20%, а з майна має лише 1/6 частину будинку. На утриманні має дітей та дружину, яка є пенсіонером, інвалідом з дитинства. У відзиві відповідач вказує, що витрати за отримання правничої допомоги позивачем у розмірі 10000 грн, є неспівмірними з заявленими вимогами, а тому просить їх зменшити. У відзиві просить справу розглянути у його відсутності.

Згідно відповіді на відзив, представник позивача вказує, що часткове погашення боргу не вливає на право позивача на звернення з вимогами, щодо стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, а скрутне матеріальне становище відповідача не може бути підставою для невиконання рішення суду. Вважає, що відповідач не наддав вагомих аргументів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.04.2019 року по 30.11.2020 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування шкоди, підтвердженої рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.02.2019 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.02.2019 року, яке набрало законної сили 29.03.2019 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 - 176 510 грн. 63 коп. матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 8 000 грн. витрат на правову допомогу, 1765 грн. 11 коп. в рахунок сплаченого судового збору, 1 150 грн. витрат за залучення спеціаліста, а всього 187 425 грн. 74 коп.

Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує вказаним рішенням суду.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у рішенні від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Згідно останньої правової позиції Великої Палати Верховного Суду з питань поширення дії ч.2 ст. 625 ЦК України на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц зазначено, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постанові від 08.11.2019 у справі N 127/15672/16-ц (провадження N 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Приписами статті 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається «послідовність, утворена за певною закономірністю».

У судовій практиці часто виникають проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. З огляду на таке Суд вважає за доцільне роз`яснити, що при зменшенні суми боргу у конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн) до уваги береться сума боргу на початок розрахункового періоду «Х», помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу, « і-1»), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою: «Х» * «і-1» - 100 грн = «ЗБ», де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць («ЗБ» відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, і від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду («ЗБ») перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Суд зазначає, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Отже, при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

Суд погоджується з розрахунком позивача про розмір інфляційних та 3% річних, оскільки такий розрахунок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та при цьому вказаний розрахунок фактично не заперечується відповідачем.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Щодо стягнення судових витрат, які пов`язані з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В позовній заяві був наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Зокрема позивачем зазначено, що загальна сума коштів, яку він правомірно очікує сплатити за надання йому професійної правничої допомоги становить 10000 грн.

Правова допомога позивачу надавалась адвокатом Кушнеренко Є.Ю. на підставі укладеного між ними договору про надання правової допомоги №99 від 11.12.2020.

Відповідно до умов договору гонорар адвоката становить 10000 грн.

Згідно акту виконаних робіт від 06.01.2021 року сума в розмірі 10000 грн є фіксованою. Адвокатом виконано наступне:

консультування позивача -1 година;

попереднє опрацювання матеріалів 2 години;

написання та подання адвокатських запитів 1 година;

здійснення розрахунку інфляційних витрат та 3 % річних 4 годин;

написання та подання позовної заяви 2 години;

виготовлення копій документів, квитанцій, написання актів 2 години;

участь адвоката в шести судових засіданнях 6 годин.

Фактично витрачено адвокатом 12 годин.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №99 від 11.12.2020 року з якої вбачається, що ОСОБА_2 сплатив 10000 грн.

Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному заявником розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (аналіз поданих документів), принци співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (складання позовної заяви на 4-х аркушах, складання розрахунку інфляційних та 3% річних на одному аркуші, складання адвокатського запиту на 1 аркуші, виготовлення копій документів у кількості що не є значним) враховуючи наявні технічні можливості, а саме наявність калькулятору розрахунку інфляційних витрат в мережі інтернет, суд приходить до очевидного переконання, що час витрачений на адвокатом в кількості 12 годин є значно завищеним, а тому та враховуючи критерії необхідності подання таких процесуальних документів та значимості таких дій у справі, звертаючи увагу на те, що складання адвокатом акту виконаних робіт та написання квитанції не є правничою допомогою адвоката, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість, яка утворилася у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання по відшкодуванню суми боргу за період з 01.04.2019 року по 30.11.2020 року в сумі 19804, 71 грн, яка складається з 3% річних в сумі 9406, 71 та інфляційних витрат в сумі 10398 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду або через Щорський районний суд Чернігівської області.

Повний текст виготовлено 23.02.2021 року.

Суддя З.О.Шаповал