Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 грудня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Омельченко Ю. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала, однак мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що на момент подачі позовної заяви спільній дочці виповнилося 9 років, протягом цих років відповідач-батько дитини не цікавиться життям дитини, не телефонує їй, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, не приймає жодної участі у її вихованні, не утримує дитину матеріально, не виконує свої батьківські обов`язки. Дочка не знає свого батька, батьком називає дідуся. Про неналежне виконання батьком своїх батьківських обов`язків позивач неоднарозово зверталась до органу опіки та піклування з відповідними заявами.

Крім того, вказує, що рішенням суду було задоволено позов про стягнення аліментів з відповідача, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 50418374. У зв`язку з несплатою аліментів у відповідача утворилась заборгованість в сумі 500 000 грн, також через несплату аліментів відповідачу заборонено керувати транспортним засобом, заблоковані картки та заборонено виїжджати за кордон, відкрито кримінальне провадження № 0007848 за злісне ухилення від виконання батьківського обов`язку.

Ураховуючи викладене, позивач звернулась до суду з указаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 травня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою суду від 17 червня 2021 року за вказаним вище позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття провадження, а відповідач також отримав копію позовної заяви з додатками.

22 вересня 2021 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, 07 грудня 2021 року позивач подала до суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи.

Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 30 липня 2011 року.

Дитина проживає разом з матір`ю (позивачем) та знаходиться на її утриманні.

Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного головними спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації Дударевою О. І. та ОСОБА_4 , в квартирі АДРЕСА_1 створені всі умови для розвитку та відпочинку дитини. Дитина має окреме спальне місце та забезпечена всім необхідним.

Відповідно до висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 14 вересня 2021 року № 107-40/5274 було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статей 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За змістом даної норми закону ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як встановлено судом, позивач звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню їх спільної дочки.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Так, судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, стягнуто на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 3 000 грн та аліменти за минулий час, а саме за період з вересня 2012 року по вересня 2014 року в сумі 48 251 грн.

На виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 50418374, що підтверджується постановою про відкриття провадження від 15 березня 2016 року.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2019 року заборгованість становить 158 600 грн, що свідчить про несплату відповідачем аліментів на дитину.

Крім того, за заявою позивача 07 липня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про злісне ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 164 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР за № 0007848.

Також з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 березня 2019 року у справі № 759/5566/19 було відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису відомостей про батька, та ухвалою судуд від 14 вересня 2020 року залишено позов без розгляду.

Крім того, допитана судом в якості свідка ОСОБА_5 зазначила, що вона є сестрою позивачки, біологічний батько життям дочки не цікавиться, ОСОБА_3 його жодного разу не бачила, батьком називає свого діда, будь-якої матеріальної допомоги відповідач не надає.

З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач не займається вихованням та утриманням дочки, не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами, повністю самоухилився від виконання батьківських обов`язків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивачем підтверджено наданими доказами, що ОСОБА_2 належним чином не виконує свої батьківські обов`язки.

Відповідач не надав відзиву до суду, яким би приведені позивачем обставини спростував та не намагався довести своє бажання виховувати дитину.

Суд вважає, що такі фактори, як незнання дитиною відповідача, як свого батька, сприйняття дитиною батьком дідуся, відсутність відповідача в житті дитини можливе лише внаслідок свідомої поведінки відповідача, як батька.

Про свідомість такої поведінки свідчить і та обставина, що відповідач втратив інтерес до дитини, жодного разу не відвідав дитину і будь-яким іншим чином приймати участь у житті не намагався, з заявами в компетентні органи про перешкоджання в спілкуванні з дитиною не звертався.

При цьому, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові в справі № 459/3411/17 від 29 вересня 2021 року щодо того, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

З огяду на викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача.

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 908 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 141, 150, 153, 155, 164, 165 СК України та статями 1-23, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, , 03115, м. Київ, пр-т Перемоги, 97.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення подається учасниками справи безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна