02.07.2021 227/4636/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 липня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря судового засідання: Михайловської Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 23 червня 2010 року в розмірі 22475,54 грн., яка станом на 30 вересня 2020 року складається з наступного: 17966,12 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 4509,42 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 23 червня 2010 року за договором б/н відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 8000 грн. Зокрема, вказують на те, що відповідач підтвердила свою згоду підписом у заяві про те, що її заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» банку складають між нею та банком договір. Крім того послався, що відповідач має слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Відповідач зобов`язань з повернення кредиту не виконала, а тому утворилась заборгованість.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, у позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Із заявою про розгляд справи у їїо відсутність та з повідомленням причин неявки до суду не зверталась. Відзив на позовну заяву до суду не надавала.

Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини.

Договір з ПриватБанком є договором приєднання, коли підписуючи відповідну заяву про надання картки та відкриття картрахунку, клієнт приєднується до розроблених фінансовою установою відповідних умов, які є однаковими для всіх клієнтів. Про зазначене свідчить, зокрема, назва цієї заяви «Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку».

Матеріалами справи встановлено, що відповідач будучи клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке 14 червня 2018 року змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», з використанням кредитної картки з 23 червня 2010 року за договором б/н отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Так, згідно анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку позичальника від 23 червня 2010 року, вона підтвердила згоду, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку складають договір з банком, про ознайомлення з яким і розписалась клієнт в заяві. (а.с.13)

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 , банком неодноразово змінювався кредитний ліміт картки, так 23 червня 2010 року Банком встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн., 13 жовтня 2011 року зменшено кредитний ліміт до 660,00 грн., 21 грудня 2011 року зменшено до 490,00 грн., 30 січня 2012 року зменшено до 350,00 грн., 28 березня 2012 року зменшено до 0,00 грн., 23 березня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 8000,00 грн., 27 червня 2019 року ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с. 12)

Згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 30 вересня 2020 року заборгованість становить 22475,54 грн., яка складається з наступного: 17966,12 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 4509,42 грн. заборгованості за простроченими відсотками. (а.с. 5-10)

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем Правилами надання банківських послуг ознайомилась і погодилась відповідач шляхом проставлення підпису в анкеті-заяві.

Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Позивачем не надано підтвердження того, що відповідач розуміла Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/, а також ознайомилась та погодилась з ними. А оскільки дані документи, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними, то вони не можуть бути частиною даного договору з визначенням істотних умов кредитування.

Такої ж позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19).

Як встановлено із наданих документів, відповідачу 23 червня 2010 року було видано кредитну картку, термін дії останньої перевиданої картки - по липень 2022 року. (а.с. 11)

Як вбачається з руху коштів по картковому рахунку відповідача, остання користувалась кредитними коштами, в тому числі, оплата товарів, зняття готівки та користувалась сервісом «Оплата частинами», та вносила кошти на погашення заборгованості. (а.с. 47-49)

У позовній заяві банк вказує, що заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 17966,12 грн., яку він і просить стягнути з відповідача. Проте, дана сума кредиту значно перевищує суму кредитного ліміту, встановленого по рахунку банком, та вказаного в довідці про зміну умов кредитування. (а.с. 12)

Однак, під час вивчення судом розрахунку заборгованості за договором б/н від 23 червня 2010 року, укладеного між ПривтБанком та ОСОБА_1 встановлено, що за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2019 року відбулося погашення відсотків за рахунок кредиту на загальну суму 15529,09 грн., що не є сумою кредитних коштів наданих банком в платне користування клієнту, а є платою за користування наданим кредитом.

З урахуванням викладеного, заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає до стягнення, становить:

17966,12 грн. (заборгованість за тілом кредиту, заявлена банком до стягнення) 15529,09 грн. (відсотки, які погашено за рахунок тіла кредиту) = 2437,03 грн.

Крім того, сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитними коштами, а саме до анкети-заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» до договоруSAMDN50OTC003373973, ОСОБА_2 , від 24 червня 2010 року, яка підписана відповідачем по справі, про ознайомлення з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць, що становить 30% на рік.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року підвищено відсоткову ставку за користування кредитом з 30,00 % до 34,80 % та з 01 квітня 2015 року до 43,20 %, з 01 серпня 2020 року процентну ставку було зменшено до 42,00%.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо належного повідомлення божника про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що банк надсилав повідомлення позичальнику про збільшення відсоткової ставки з дотриманням процедури направлення такого сповіщення, тому твердження про настання змін відсоткової ставки у кредитному договорі, що підлягають виконанню сторонами, є безпідставними.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Що стосується ж зменшення процентної ставки банком за власною ініціативою, то суд вважає, що вимогами ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України заборонено саме збільшення кредитором встановленого договором розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку. Щодо зменшення, то такої заборони дана норма не містить.

А тому суд вважає за можливе враховувати процентну ставку у розмірі 30,00 %, щодо збільшення якої банк боржника належним чином не повідомив.

Крім того, статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повергнення позики.

Звертаючись до суду з указаним позовом, банк зазначив про те, що оскільки зобов`язання належним чином не виконано до цього часу, то банк просить стягнути в його користь з відповідача 4509,42 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, які нараховані станом на 30 вересня 2020 року, проте суд не погоджується з наведеним розрахунком нарахованих процентів.

Так, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 7), до 01 березня 2018 року будь-яка заборгованість за кредитом у відповідача була відсутня.

А з 01 березня 2018 року нарахування відсотків за користування кредитом відбувалось за ставкою 3,6% на місяць, а з 01 серпня 2020 року за ставкою 3,5% на місяць.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд перераховує відсоткову ставку за період з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року.

Крім того, для розрахунку відсотків суд бере заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2437,03 грн., тобто за вирахуванням суми відсотків, погашених за рахунок тіла кредиту.

Виходячи з процентної ставки за час користування кредитом 30,00 % річних та кількості днів за період з 01 березня 2018 року (дати початку нарахування відсотків) по 30 вересня 2020 року (дати закінчення терміну за який стягується заборгованість по відсоткам), який складає 944 дні, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 1917,13 грн. з наступного розрахунку: 2437,03 грн.( заборгованість за кредитом) х 30,00 % : 360 днів х 944 дні = 1917,13 грн.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором підлягають задоволенню частково та з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка становить 1917,13 грн.

Таким чином, на користь позивача з відповідачки належить стягнути заборгованість в сумі 4354,16 грн., а саме: 2437,03 грн. заборгованості за кредитом; 1917,13 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які в свою чергу підлягають задоволенню частково. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищенаведених підстав.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, в користь позивача із відповідача слід стягнути понесені судові витрати по справі пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 407,22 грн. судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 611, 615, 629, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 12, 81, 141, 223, 263, 273273, 279-284, 288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001) заборгованість за договором б/н від 23 червня 2010 року в розмірі 4354,16 грн. (чотирьох тисяч трьохсот п`ятдесяти чотирьох гривень 16 копійок), яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2437,03 грн.; та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 1917,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 407,22 грн. (чотирьохсот семи гривень 22 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л.С.Мацишин

02.07.2021