Провадження № 2/641/103/2021 Справа № 641/5526/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді- Чайка І.В.,

за участю секретаря - Дрокіної С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . З відповідачем по справі позивач перебував у фактично шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. Сторони мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі та їх діти. В травні 2016 року сторони припинили введення спільного господарства та сумісне проживання, після чого відповідач добровільно покинула місце своєї реєстрації та проживання та з цього часу не мешкає в спірній квартирі, оплату за комунальні послуги не здійснює та житлом не цікавиться. Будь-яких перешкод у користуванні відповідачем житловим приміщенням, позивач не чинив. Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає , що відповідач без поважних причин не мешкає в спірній квартирі більш трьох років, у зв`язку з чим є такою що втратила право користування житловим приміщенням.

01.10.2019 року було винесено заочне рішення по справі , яким позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені.

Ухвалою суду від 10.12.2019 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2019 року було скасовано.

23.12.2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов зустрічний позовов до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення.

В обґрунтування зустрічного позову , позивач посилається на те , що вона разом із ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу , за період спільного проживання у них народилось двоє дітей. У спірній квартирі позивач ОСОБА_2 проживала з 2005 року. Сумісне життя не склалось , та сторони розірвали стосунки , але позивач продовжувала проживати у спірній квартирі , в якій знаходились її меблі та речі , але відповідач постійно виганяв її з квартири та забирав ключі. Відповідач вигнав позивача з квартири останній раз на початку червня 2019 року , та став чинити перешкоди у користуванні квартирою , не впускає її до квартири , не віддав частину майна , та її особисті речі.

Ухвалою суду від 06.02.2020 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Представник позивача в судовому засіданні підтримали доводи позовної заяви та просили позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечували в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні , пояснив , що відповідач не проживає у спірній квартирі три роки , її речей в квартирі не має. З травня 2016 року сторони припинили сімейні відносини , відповідач добровільно зібрала речі та виїхала з квартири , оскільки в неї з`явився новий чоловік , тобто була інша родина. З цього часу відповідач і не мешкає у спірній квартирі. У 2018 році , коли позивач з дітьми перебував у таборі на відпочинку , то позивач дозволив ОСОБА_2 погостювати декілька днів , оскільки у неї були проблеми у новій родині. У неї були ключі від квартири , оскільки вона приводить дітей до батька. Відповідач станом квартири не цікавиться , її речей там не знаходиться , та вона там не живе , за комунальні послуги не сплачує. Проти зустрічного позову заперечує , так як він не ґрунтується на доказах. Стосовно виклику поліції , представник позивача зазначив , що поліція викликалась лише один раз , з причин того , що була сварка між позивачем та відповідачем в квартирі. В 2019 році відповідач не мешкала в квартирі , з квартири її ніхто не виганяв , у відповідача були ключі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти первісного позову заперечувала в повному обсязі , та пояснила , що відповідач проживала з позивачем однією сім`єю до березня 2016 року , а у спірній квартирі по жовтень 2016 року. Через те , що позивач постійно брав кредитні кошти та ім`я відповідача , а відповідач їх повертала , у сторін постійно виникали сварки. Восени 2016 року відповідач намагалась вселитись в квартиру , але позивач чинив їй в цьому перешкоди , не віддавав її речі. Мати позивача не пустила відповідача до квартири та викликала поліцію. Після жовтня 2016 року сторони домовились , що діти будуть мешкати по тижню у кожного з батьків. В квітні 2019 року відповідач забрала дітей та звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів , але потім залишила заяву без розгляду, та повернула гроші шляхом укладення мирової угоди. Влітку 2018 року ОСОБА_1 поїхав на відпочинок , а ОСОБА_2 три тижні мешкала у квартирі разом із дітьми. В травні 2019 року відповідач також проживала два тижні у квартирі та намагалась налагодити стосунки , але з цього нічого не вийшло. Ключі від квартири позивач забрав.

Представником третьої особи до суду подані письмові пояснення , в яких представник зазначив про розгляд справи за його відсутністю та просив ухвалити рішення по справі у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд, заслухавши доводи представників сторін , допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом з наступних підстав.

Як визначено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 10.04.2001 року, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , тобто позивачу по справі.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.06.2019 року, у спірній квартирі зареєстровані в тому числі позивач та відповідач.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила , що у 2016 році в кінці травня вона приїхала , до свого сина , позивача по справі , він зателефонував та сказав , що ОСОБА_2 зібрала речі, та пішла від нього коли свідок приїхала до квартири сина , то речей відповідача вже не було , але син сказав , що не може її вигнати. Свідок постійно приїжджала до сина , але відповідача у квартирі не бачила. За адресою АДРЕСА_1 , також живе співробітниця свідка , зі слів співробітниці , їй відомо , що ОСОБА_2 приїжджала , але у дім не заходила. Речей відповідача у квартирі немає. Син не перешкоджає ОСОБА_2 заявлятись до квартири. Свідок зазначила , що сторони домовились , про те , що діти будуть проживати один тиждень з нею , а один тиждень з батьком. Відповідач пішла до іншого чоловіка. Сторони проживали у спірній квартирі з 2004 року. У 2018 році позивач дозволив відповідачу декілька днів пожити у квартирі , оскільки їй ніде було жити, а позивач в той час був на відпочинку. Восени 2016 року , дійсно визивалась поліція , але з якого приводу свідок не пам`ятає. З осені 2019 року , діти також не проживають у спірній квартирі разом із батьком , оскільки відповідач забрала їх.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила , що ОСОБА_1 її брат. Спірну квартиру він придбав у кредит з першою дружиною. ОСОБА_2 знімала кімнату у її брата , а потім вони стали проживати разом , та брат її там зареєстрував. ОСОБА_2 не влаштовувало , що брат мало заробляє , тому вона пішла до іншого чоловіка. ОСОБА_2 почала уходити з 2014 року, сказала , що вона чорнобилець та буде лягати до лікарні по два тижні на місяць. Діти жили з братом. В травні 2016 року ОСОБА_2 стала збирати свої речі, та пішла від брата , влітку діти жили з братом. Свідок підтвердила , що між сторонами була домовленість , про те , що діти будуть проживати по одному тижню з кожним з батьків. Коли молодший син захворів , брату не давали лікарняний , оскільки у дітей є мати та вона ніде не працює, тоді він був змушений звернутись до органів опіки , для складання акту обстеження умов проживання. З 2018 року позивач проживав з іншою жінкою. З 2016 року ОСОБА_2 не проживала у спірній квартирі. Сторони проживали разом у цивільному шлюбі з 2006 року , перша дитина народилась у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Свідок пояснила , що у брата в квартирі вона буває два рази на тиждень , діти постійно проживали з батьком до кінця 2019 року . В серпні 2019 року сторони домовились , що діти житимуть по два тижні з кожним з батьків. Сварки почались через те , що з брата почали стягувати аліменти на дитину від першого шлюбу , і ОСОБА_2 сказала , щоб ОСОБА_1 йшов та брав кредит , оскільки їй не вистачає грошей.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні , пояснив , що ОСОБА_2 вона знає з 2014 року , вони з нею разом працюють. Точну адресу де проживала ОСОБА_2 вона не знає , лише знає , що десь на пр-ті Московському в м. Харкові. У 2016 році чоловік вигнав ОСОБА_2 ОСОБА_1 постійно просив у ОСОБА_2 гроші , вона брала кредит , а ОСОБА_1 витратив ці гроші. ОСОБА_8 проживала у свідка два тижні , потім ще в 2018 році оскільки стосунки між сторонами не покращились , та ОСОБА_1 постійно виганяв ОСОБА_2 з квартири , і потім вона зняла кімнату. Діти жили тиждень у матері , а тиждень у батька , зараз більше року діти проживають разом із матір`ю. ОСОБА_1 не пускає ОСОБА_2 до квартири. Про стосунки між сторонами та про те , що ОСОБА_1 виганяв ОСОБА_2 з квартири свідку відомо зі слів ОСОБА_2 . З ОСОБА_1 свідок особисто не знайома і у спірній квартирі ніколи не була.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила , що ОСОБА_1 по справі це її зять , а ОСОБА_2 її донька. У спірній квартирі донька стала жити з 2005 року , з ОСОБА_1 у них народилось двоє дітей 2006 та 2010 років народження , але стосунки в них погіршились з 2007 року. В 2016 році ОСОБА_1 брав кредити , але ОСОБА_2 грошей не давав , тому донька і пішла від нього, та ОСОБА_1 забрав ключі від квартири. У 2018 році , ОСОБА_2 останній раз жила в квартирі , коли годувала морських свинок , в той час коли ОСОБА_1 був на відпочинку. З 2019 року ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі. Між ними була домовленість , про те , що діти будуть проживати по одному тижню з кожним з батьків. Коли ОСОБА_2 намагалась зайти до квартири , ОСОБА_1 почав її бити і вона викликала поліцію. ОСОБА_1 змінив замки у квартирі у 2016 році, а ОСОБА_2 користувалась ключами дітей. Діти стали проживати разом з ОСОБА_2 з квітня 2019 року. Восени 2016 року ОСОБА_2 остаточно пішла з квартири , оскільки ОСОБА_1 її вигнав.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним право користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 , суд дійшов до наступного.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидами якого житловий будинок), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести по-перше факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні і по-друге - без поважних причин.

В ході розгляду справи судом встановлено , що ОСОБА_2 з травня 2016 року не є членом сім`ї позивача , не веде з ним спільного господарства не доглядає за житлом , без поважних причин передбачених ЦК України , не проживала у спірній квартирі з 2016 року , що також підтверджується показами свідків. Крім того , спірна квартира була придбана позивачем в попередньому шлюбі , та відповідач не має жодних законних підстав на володіння або розпорядження цим житлом.

Оскільки у судовому засіданні було встановлено , з досліджених судом доказів - допиту свідків , що ОСОБА_2 втратила право на користування спірною квартирою у зв`язку з її відсутністю без поважних причин з травня 2016 року , то суд , відмовляє ОСОБА_2 у визнанні за нею права користування житловим приміщенням , розташованим за адресою : АДРЕСА_1 , та усуненні перешкод у користуванні ним та вселені.

Суд відмовляє ОСОБА_2 у встановлені факту проживання однією сім`єю , враховуючи , що встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю необхідно було позивачу за зустрічним позовом саме для визнання права користування спірним житловим приміщенням , та приймаючи до уваги , що суд встановлює факти що мають юридичне значення якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян , а оскільки суд дійшов висновку про відмову ОСОБА_2 у визнанні права на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення , то і у встановлені вищезазначеного факту немає правових підстав.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768, 40грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265,280-283 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони та учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Представник позивача - ОСОБА_10, що діє за довіреністю від 10.06.2019 року, реєстр. № 2071, місцезнаходження АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована адреса проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Третяособа: Департамент реєстрації Харківської міської ради , місцезнаходження : м. Харків , майдан Конституції, 7 , .

Суддя: І. В. Чайка