ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2387/21 Справа № 199/4224/16 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поставки, -

в с т а н о в и л а:

У черні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поставки, згодом уточнив позовні вимоги.

Вказував, що між ним та відповідачем 22 грудня 2013 року укладено договір поставки №13.75.12, термін оплати за яким - 27 грудня 2013 року.

Зазначав, що акт приймання-передачі матеріалів, на виконання договору поставки №13.75.12 від 22 грудня 2013 року, складено 22 грудня 2013 року. Відповідач отримав товар на суму 140 000 грн., проте оплату станом на день подачі позову не здійснив.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за договором поставки у розмірі 140 000грн., інфляційні втрати за період з січня 2014 року до травня 2016 року у розмірі 123 604 грн.25 коп., 3% річних за період з січня 2014 року до травня 2016 року у розмірі 10 150 грн., а разом - 273 754 грн.25 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором поставки у розмірі 140 000 грн., інфляційні втрати у розмірі 123 604 грн. 25 коп., 3% річних у розмірі 10 150грн., а разом 273 754 грн. 25 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 737 грн.54 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував наступного: з акту приймання матеріалів від 22 грудня 2013 року вбачається, що відповідач мав сплатити позивачу суму 51 400 грн. за послуги зберігання і доставки до місця відвантаження, що становить більш ніж половину загальної вартості поставленого товару; договір не містить реквізитів розрахункового рахунку, на який має здійснюватися перерахування коштів; відповідач не отримував рахунків про призначення експертизи; скасувавши ухвалу про проведення експертизи, суд усунув відповідача від можливості подати свої докази.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем 22 грудня 2013 року укладено договір поставки №13.75.12, термін оплати за яким зазначено як 27 грудня 2013 року (т.1 а.с. 8).

Матеріалами справи підтверджено, що акт приймання-передачі матеріалів на виконання договору поставки №13.75.12 вiд 22 грудня 2013 року складено 22 грудня 2013 року (т.1 а.с.9).

Місцевим судом також встановлено, що відповідач отримав товар на суму 140 000 грн., проте оплату не здійснив.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умови укладеного сторонами договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525,526,530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої-другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За загальним правилом оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаро-розпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 ЦК України).

Покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Як свідчать встановлені у справі обставини, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар, вартість якого з урахуванням послуг зберігання і доставки до місця відвантаження складає 140 000 грн., будь-які належні та допустимі докази оплати за вказаним договором суду не надані.

За таких обставин місцевий суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на те, що з акту приймання матеріалів від 22 грудня 2013 року вбачається, що відповідач мав сплатити позивачу суму 51 400 грн. за послуги зберігання і доставки до місця відвантаження, що становить більш ніж половину загальної вартості поставленого товару, колегія суддів до уваги не приймає.

Так, з акту приймання-передачі від 22 грудня 2013 року (т.1 а.с.9) вбачається, що акт складено на виконання договору 13.75.12 від 22 грудня 2013 року, в акті перераховано найменування матеріалів, послуг та їх вартість, які прийняв ОСОБА_1 , вказаний акт підписано від покупця ОСОБА_1 , отже відповідач висловив свою згоду з вартістю прийнятих товарів та послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримував рахунків про призначення експертизи; скасувавши ухвалу про проведення експертизи, суд усунув відповідача від можливості подати свої докази є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача ОСОБА_3 15 травня 2019 року заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке задоволено ухвалою місцевого суду від 19 червня 2019 року (т.1 а.с.163,179).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2020 року, у відповідності до положень ч.3 ст.135 ЦПК України,скасована ухвала суду від 19 червня 2019 року про призначення експертизи та поновлено провадження по справі, оскільки відповідач не сплатив проведення судової експертизи (т.1 а.с.239,240-242, т.2 а.с.1), яка була призначена за клопотанням саме представника відповідача ОСОБА_3 .

З матеріалів справи також вбачається, що у вересні 2019 року на адресу ОСОБА_1 . Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз направлено рахунок на оплату експертизи, акт попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта (т.1 а.с.221), у січні 2020 року ОСОБА_1 . Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз повторно направлено рахунок на оплату експертизи, акт попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта (т.1 а.с.234), 17 квітня 2020 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська направлено на адресу відповідача лист, в якому запропоновано ОСОБА_1 оплатити експертизу, з огляду на тривале невиконання відповідачем вимог експерта (т.1 а.с.239).

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не був зацікавлений у якнайшвидшому вирішенні справи, оскільки його дії спрямовані не на захист порушеного права, а на затягування судового розгляду, на свідоме розуміння неможливості проведення судової експертизи без її оплати, що порушує розумні строки розгляду справи та принцип рівності сторін.

Що також підтверджується заявою представника відповідача ОСОБА_3 від 16 квітня 2020 року про відкладення проведення експертизи у зв`язку з загальнодержавним карантином (т.1 а.с.238).

Доводи апеляційної скарги про те, що договір не містить реквізитів розрахункового рахунку, на який має здійснюватися перерахування коштів, або іншого способу розрахунку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки п.4.2,4.3 договору поставки, укладеного сторонами, передбачено, що оплата здійснюється в п`ятиденний строк перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника або будь-яким іншим способом, за згодою сторін розрахунок за товар може бути здійснено в іншій формі та порядку.

Таким чином, спірним договором не передбачено оплату шляхом виключно перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості здійснити розрахунок за товар з позивачем будь-яким іншим способом за згодою сторін.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.