Справа №639/6678/19
Провадження №2/639/143/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Волкової С.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - Кероп`яна С.Є., Шелехової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення сум,-

ВСТАНОВИВ:

23.09.2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, в якому просила суд поновити її на посаді головного бухгалтера Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів; стягнути заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 31 399,20 грн., 124,44 грн. індексація, разом 32 465,64 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі. Призначено судове засідання.

До початку судового засідання 16.10.2019 року від представника відповідача надійшла заява про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якій представник відповідача просить суд, у зв`язку зі складністю вказаної справи, провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та замінити судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.11.2019 року заява представника відповідача Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишена без задоволення.

Також представником відповідача 01.11.2019 року подана заява про застосування строку позовної давності на підставі ст. 233 КЗпПУ, посилаючись на відлік такого сроку з дати утворення Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 27.12.2018 року, у зв`язку з пропуском такого строку представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Разом з тим 01.11.2019 року представником відповідача подано відзив на позов з вимогою закрити провадження у даній справі на підставі ст.235 КЗпПУ, ст. 255 ЦПК України, в якому зазначено, що звільнення позивача не було, а фактично склалась така ситуація, що позивач не з`явилась до нового роботодавця, а у випадку реорганізації роботодавця дія трудового договору працівника продовжується, отже позовні вимоги ОСОБА_2 про поновлення її на роботі є безпідставними і необґрунтованими.

06.11.2019 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій, підтримавши первісні вимоги, просить суд поновити її на посаді головного бухгалтера Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів; скасувати наказ №148-ос Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 07.10.2019 року, стягнути заборгованість із виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 39 249,00 грн., 124,44 грн. індексація, а разом - 40 315,44 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. Зазначена заява прийнята до розгляду судом в судовому засіданні 06.11.2019 року.

29.11.2019 року представником відповідача подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просить одночасно закрити провадження у справі та відмовити в задоволенні позову. При цьому в доповнення до первісного відзиву представник відповідача зазначає, що позивач з моменту реорганізації Міської державної служби ветеринарної медицини м. Харкова (в якій була працевлаштована), а саме з 27.12.2018 року жодного разу не перебувала в приміщенні свого нового роботодавця за адресою: АДРЕСА_1 , дії позивача кваліфікуються як прогул, тому, у зв`язку з безпідставною відсутнітю на роботі більше трьох годин ОСОБА_2 було звільненого за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпПУ наказом №148-ос від 07.10.2019 року, в якому зазначено період прогулу з 04.07.2019 року по 26.09.2019 року, який зафіксовано актами відсутності на роботі. При цьому представник відповідача вважає недоведеним твердження позивача про її перебування на работі за адресою: АДРЕСА_2 та необґрунтованими доводи позивача про її неправомірне звільнення без згоди профспілкового комітету, оскльки позивач станом на тепершнй час на є членом профспілкової організації, яка створена 01.08.2019 року після проведення реорганізації Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова та утворення Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.02.2020 року розглянуті та задоволені клопотання представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про витребування доказів і про виклик свідків. Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова надати суду копію картки зразків підписів Харківської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпеки харчових продуктів та захисту споживачів та інформацію щодо осіб, які від імені лабораторії мають право подавати документи, викликані в судове засідання свідки - завідувач відділу кадрової роботи та діловодства Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів ОСОБА_3 та заступник завідувача відділу фінансів, бухгалтерського обліку та економічної роботи заступник головного бухгалтера Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів ОСОБА_4 .

19.10.2020 року позивач знов збільшила розмір позовних вимог і, підтримавши свої попередні вимоги, просить суд стягнути заборгованість із виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за 2019 -2020 роки в сумі 86891, 04 грн., з яких 86379, 36 грн. заборгованість із заробітної плати і 511, 68 грн. 3% річних, додавши розрахунок з січня 2019 року по вересень 2020 року.

В подальшому позивач визначила позовні вимоги у заяві про збільшення позовних вимог, поданій 09.04.2021 року, в якій підтримала раніше заявлений позов, однак у зв`язку з тривалістю розгляду справи просила стягнути заборгованість із виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка складає 645320, 84 грн., з якої заборгованість із заробітної плати 632401, 56 грн., індекс інфляції 376, 26 грн., 3% річних 12543, 02 грн., та заборгованість за невиплачену заробітну плату з 02.01.2019 року по 30.09.2019 рік в сум 226932, 72 грн., з яких 222584, 40 грн. заробітна плата, 186,66 грн. індекс інфляції та 3% річних - 4161, 66 грн.

Представник відповідача ОСОБА_5 , отримавши заяву про збільшення позовних вимог, подала на неї письмові заперечення.

Судом для отримання вихідних даних і перевірки розрахунку позовних вимог зобов`язано представника відповідача надати докази, у зв`язку з чим суду було надано: витяг з Положення про Харківську регіональну державну лабораторію Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів; витяг із Колективного договору стосовно нарахування премій та надбавок і додаток до нього Положення про преміювання; витяги зі штатного розпису (що стосується посади головного бухгалтера) за період 2019-2020 роки; контррозрахунки відповідача щодо заробітної плати позивача.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, надали пояснення відповідно до викладених в позові обставин. При цьому позивач зазначила, що продовжувала відвідувати те місце роботи, на яке була прийнята, там заборгованості з виплати їй зарплати немає, однак з новим місцем роботи її ніхто не ознайомлював, до нової установи не переводив, у зв`язку з чим її звільнення за прогули є незаконним.

Представники відповідача проти позову заперечували в повному обсязі, посилаючисть на обставини, викладені в заявах по суті справи і письмових поясненнях. Між тим представник відповідача ОСОБА_5 визнала, що заробітна плата ОСОБА_2 взагалі не нараховувалась, табель обліку робочого часу не вівся, оскільки остання не виходила на роботу до нової установи після реорганізації.

Суд, заслухавши вступне слово і пояснення учасників справи, допитавши свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що наказом №64-К від 05.10.2016 року керівника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова Мезенцева Юлія Леонідівна з 06.10.2016 року прийнята на посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії з окладом (тарифною ставкою) 2421, 00 грн., з надбавкою за складність, напруженість 40% в розмірі 968, 40 грн. (а.с.25).

12.02.2018 року прийнято наказ №110 керівника Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про реорганізацію Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова шляхом перетворення на Харківську регіональну державну лабораторію Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затверджено положення про останню та призначений ОСОБА_6 головою Комісії з реорганізації (т.1 а.с.19).

Наказом начальника Головного управління держпродспоживслужби в Харківській області від 13.03.2018 року №383 затверджено персональний склад Комсії з реорганізації Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова, в тому числі: голова комісії ОСОБА_6 заступник директора Харківського філіалу Державного наукового дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-сантарної експертизи, один із членів комісії ОСОБА_2 головний бухгалтер централізованої бухгалтерії Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова (т.1 а.с.18).

Наказом від 06.04.2018 року №536 внесені зміни до наказу начальника Головного управління держпродспоживслужби в Харківській області від 13.03.2018 року №383 уточнено склад комісії, а також доповнено наказ п.3 наступного змісту: «Предявлення вимог кредиторів здійснювати за місцезнаходженням Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова, що припиняється (м. Харків, вул. Фонвізіна, 19)» (т.1 а.с.20).

Як вбачається з детальної інформації з державного реєстру про юридичну особу Харківська регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів зареєстрована 27.12.2018 року, місцезнаходження АДРЕСА_1 . Зазначена державна організація (установа, заклад) є правонаступником Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова, місцезнаходження якої було вказано за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.27-30).

Згідно з копією Акту від травня 2018 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в присутності Голови та Членів комісії з реорганізації Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова була ознайомлена з наказом та персональним попередженням «Про реорганізацію Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова», але від підписання відмовилась без надання пояснень (т.1 а.с.73).

Головою комісії з реорганізації Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова Митрофанова О.О. видано наказ від 26.12.2018 року №152-К/п про проведення повного розрахунку з працівниками МДЛВМ м.Харків і у зв`язку з реорганізацією Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова наказано Головному бухгалтеру Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова ( ОСОБА_2 ) провести нарахування та виплату компенсацій за невикористані відпустки всім працівникам Міської державон лікарні ветеринарної медицини м. Харкова (т.1 а.с.215).

Відповідно до наказу від 28.12.2018 року №2262 внесені зміни до наказу Головного управління держпродспоживслужби в Харківській області від 13.03.2018 року №383, в тому числі виключено з персонального складу комісії ОСОБА_2 (т.1 а.с.17).

02.01.2019 року ОСОБА_2 , як головний бухгалтер централізованої бухгалтерії Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова, звернулась із заявою до В.о. директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів ОСОБА_6 і просить прийняти її на посаду головного бухгалтера Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в порядку переводу з Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова з 3 січня 2019 року, що підтверджено копією заяви (т.1 а.с.23).

Одночасно 02.01.2019 року ОСОБА_2 , як головний бухгалтер централізованої бухгалтерії Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова, звернулась до ОСОБА_6 як до голови комісії з реорганізації Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова і просить у зв`язку з реорганізацією перевести її на посаду головного бухгалтера Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 2 січня 2019 року, що вбачається з копії заяви (т.1 а.с.24).

При цьому згідно наданої відповідачем до відзиву копії журналу вхідної документаці ХРДЛ Держпродспоживслужби, заведеного в січні 2019 року, останній не містить запису про надходження листа ОСОБА_2 на адресу вказаної установи (т.1 а.с.47-56).

В наданій суду представником відповідача копії трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 наявний запис про прийняття ОСОБА_2 з 06.10.2016 року на посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії на підставі наказу №64-К від 05.10.2016 року і міститься ще один запис від 23.09.2019 року про те, що наказом №110 від 12.02.2018 року Міська державна лікарня ветеринарної медицини м. Харкова реорганізована шляхом перетворення на Харківську регіональну державну лабораторію Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Інших записів трудова книжка не містить, оскільки, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, трудова книжка позивача була відсутня і не передана актом від 09.01.2019 року приймання-передачі трудових книжок та особистих справ працівників Харківської міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова, які переводяться до Харківськоїу регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, оскільки занходилась у відділі кадрів Обласної державної лікарні ветеринарної медицини і передана лише актом від 23.09.2019 року (т.1 а.с.57-68, 71).

При цьому листом від 23.09.2019 року у відповідь на лист від 23.09.2019 року №582, Обласна державна лікарня ветеринарної медицини повідомляє, що ОСОБА_2 не є співробітником ОДЛВМ, за період з 04.07.2019 року по 23.09.2019 року занаходилась за адресою АДРЕСА_2 не кожен день, та не на повний робочий час (а.с.70).

Згідно пояснювальної записки ОСОБА_2 від 01.10.2019 року, направленої на ім`я В.о. директора Харківської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби, у відповідь на отриманий 27.09.2019 року по місцю реєстрації лист з проханням з`явитись до Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за адресою: м. Харків, вул. Москалівська, 148 для надання пояснень у зв`язку з чим ОСОБА_2 не з`являється на робочому місці після реорганізації, позивач повідомила, що на даний час перебуває на лікарняному і не може прибути за вказаною в листі адресою, однак зазначає, що її робоче місце розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , тому по теперішній час вона кожень день знаходиться і проводить свою робочу діяльність за вказаною адресою, крім тих днів, коли перебувала на лікарняному, оскільки після реорганізації не отримувала повідомлення та/або вказівок керівництва, не обзнайомлювалась з наказом про її переведення/переміщення до Харківської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби, чи зміну робочого місця. Пообіцяла з`явитись для надання пояснень після видужання (т.1 а.с.69).

Загалом позивач знаходилась на лікарняних з 02 квітня 2019 року по 05 квітня 2019 року включно (т.1 а.с.14, 261), з 25 лютого 2019 року по 9 березня 2019 року включно (т.1 а.с.22, 256), та з 27 вересня 2019 року по 4 жовтня 2019 року включно (т.1 а.с.9, 268).

Згідно складених завідувачем відділу кадрової роботи та діловодства ОСОБА_3 , провідним спеціалістом інспектором з кадрів відділу кадрової роботи та діловодства Ноженко А.Ю., заступником завідувача відділу фінансів бухгалтерського обліку та економічної роботи заступником головного бухгалтера Нагорною Л.В., а також в декількох випадках - провідним юрисконсультом Кероп`яном С.Є. актів, затверджених В.о. директора ХРДЛ Держпродспоживслужби Дейнеко О.О. зафіксовано, що ОСОБА_2 головний бухгалтер була відсутня на робочому місці з 8.00 до 16.40 з 26.07.2019 року по 02.08.2019 року, з 02.08.2019 року по 09.08.2019 року, з 16.08.2019 року по 23.08.2019 року, з 23.08.2019 по 30.08.2019 року, з 30.08.2019 року по 06.09.2019 року, з 06.09.2019 року по 13.09.2019 року, з 13.09.2019 року по 20.09.2019 року, з 20.09.2019 року по 26.09.2019 року, а також 04.07.2019 року (т.1, а.с.106-117).

Відповідно до копії протоколу №1 установчих зборів по створенню первинної профспілкової організації Харківської регіональної державної лабораторії державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.08.2019 року під час вказаних зборів було створено первинну профспілкову організацію Харківської регіональної державної лабораторії державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, обрано голову профспілки ОСОБА_7 , однак з відповіді голови первинної профспілкової організації Харківської регіональної державної лабораторії державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів ОСОБА_7 від 27.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 не є членом вказаної профспілкової організації та заяв на вступ до профспілки від ОСОБА_2 не надходило (т.1, а.с.102-105).

З листа Голови первинної профспілкової організації Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова від 25.04.2018 року, розглянувши повідомлення щодо реорганізації Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова шляхом перетворення на Харківську регіональну державну лабораторію Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, повідомлено, що питання заслухано на засіданні первинної профспілкової організації Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова 25.04.2018 року згідно зі ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Профспілковий комітет Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова погоджує можливе вивільнення працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП у зв`язку з реорганізацією в кількості 205 працівників згідно наданих списків, в якому зазначена і ОСОБА_2 (том 1, а.с.207-214).

Разом з тим, відповідно до повідомлення комісії без номеру та дати з реорганізації Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова від 03.01.2019 року ОСОБА_2 начебто було запропоновано наступні вакантні посади: провідного бухгалтера Обласної державної лікарні ветеринарної медицини; провідного фахівця з державних закупівель Харківської регіональної державної лабораторії державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів; менеджера з постачання Харківської регіональної лабораторії Державнох служби України з питань безпечерсті з харчових продуктів та захисту споживачів, однак з акту голови та членів комісії з реорганізації Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова від 01.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 відмовилась від запропонованих їй вакантних посад. При цьому повідомлення та акт підписані різними особами і вказані документи подані суду наприкінці розгляду справи, про наявність таких документів не було зазначено в жодній заяві по суті справи відповідача, отже суд вважає вказаний доказ неналежним (т.1, а.с. 204-206).

Наказом Харківської регіональної державної лабораторії Державнох служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №148-ос від 07.10.2019 року за підписом В.о. директора ОСОБА_8 Про звільнення встановлено, що ОСОБА_2 - головний бухгалтер з 04.07.2019 року була відсутня на роботі без поважних причин, про що були складені акти її відсутності на роботі з 04 липня по 26 вересня 2019 року включно, у зв`язку з чим ОСОБА_2 головного бухгалтера, наказано звільнити 7 жовтня 2019 року через відсутність на роботі впродовж з 04 липня по 26 вересня 2019 року без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КзпПУ. Цого ж дня ОСОБА_9 була ознайомлена з наказом та з ним не згодна з тих підстав, що не була ознайомлена з наказом про її переведення, отже відвідувала інше місце роботи (том 1, а.с.84, 118).

Згідно з відповіддю Управління державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова Головного управління державної казначейської служби України у Харківській області від 14.02.2020 року, згідно наказу Міністерства фінансів України від 22.06.2012 року №758 «Порядок відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України» - клієнти подають до органів казначейства картку із зразками підписів осіб, яким відповідно до законодавства або установчих документів надано право розпорядження рахунками та підписання платіжних, розрахункових та інших розпорядчих документів (додаток 7 до цього Порядку). Разом із карткою із зразками підписів та відбитка печатки до органів Казначейства клієнтами подаються копії відповідних документів (наказ, протокол тощо), що підтверджують повноваження зазначених у картці осіб та надання права першого та другого підписів посадовим особам, що зазначені в картках із зразками підписів. Харківська регіональна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів надавала до управління копію наказу про надання права підпису від 10.10.2019 року №121, в якому надається право першого підпису - ОСОБА_10 - т.в.о. директора Харківської регіональної лабораторії Державної служби України, право другого підпису - ОСОБА_11 - завідувачу відділу фінансів, бухгалтерського обліку та економічної роботи- головному бухгалтеру, та ОСОБА_12 - провідному фахівцю бухгалтеру (т.1, а.с. 135-136).

Управлінням Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова надано копію картки із зразками підписів та відбитка печатки Харківської регіональної лабораторії Державної служби України, яка діє станом на 13.01.2020 року (з 16.10.2019 року) (т.1, а.с. 137).

На підтвердження відсутності на робочому місці позивача ОСОБА_2 , представником відповідача надані табелі обліку робочого часу (витяги з табелів) за період з липня 2019 року по жовтень 2019 року (том 1, а.с. 178-181), також в подальшому надані табелі обліку робочого часу (витяги з табелів) за січень 2019 року, лютий 2019 року, березень 2019 року, квітень 2019 року, травень 2019 року та червень 2019 року (том 1, а.с. 254, 257, 263-266). Разом з тим своєчасність та періодичність складання таких табелів, які виготовлені окремо щодо позивача, спростовується поясненнями представника відповідача, яким раніше визнано факт відсутності таких документів, про що свідчать також показання свідків в судовому засіданні.

Згідно Індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу від 28.05.2020 року та відомостей Головного управління ДПС у Харківській області, ОСОБА_2 нараховано суму заробітку для нарахування пенсії - за період з 2005 року по 2018 рік, однак за період з 2019, 2020 рік такі дані відсутні. (том 1, а.с.188-190, 244-250).

Як вбачається з наданого 02.04.2021 року позивачем ОСОБА_2 розрахунку середньої заробітної плати за невиплачену заробітну плату за період з 02.01.2019 року по 30.09.2019 року, то за листопад 2019 року - 15 446,46 грн., відпрацьовано 21 робочих днів.; грудень 2019 року - 39 544,90 грн., відпрацьовано 21 робочих днів. Таким чином, 54 991,36 грн./42 р.днів = 1 309,32 грн. (середня заробітна плата за один відпрацьований день). Разом з тим, розрахунок 3% річних на суму заборгованості за кожний день невиплати становить: 222 771,06*3/100/273 * 170 = 4 161,66 грн. Всього до сплати позивачем розраховано 226 932,72 грн. (том 1, а.с.251).

Також позивачем ОСОБА_2 розрахована середня заробітна плата за вимушений прогул не з вини працівника виходячи з того, , що за листопад 2018 року нею отримано- 15 446,46 грн., відпрацьовано 21 робочих днів; за грудень 2018 року - 39 544, 90 грн., відпрацьовано 21 робочих днів.Таким чином, 54 991,36 грн./42 р.днів =1 309,32 грн. (середня заробітна плата за один відпрацьований день). Розрахунок 3% річних на суму заборгованості за кожний день невиплати становить на думку позивача: 410 006,76*3/100/458*313=8 406,03 грн. Всього до сплати 418 412,79 грн. (том 1, а.с. 252).

Свідок ОСОБА_4 , заступник завідувача відділу фінансів бухгалтерського обліку та економічної роботи заступник головного бухгалтера надала суду покази про те, що до її посадових обов`язків входить каса, звітність, заміна головного бухгалтера на час його відсутності. При цьому свідок зазначила, що ОСОБА_2 не знає, бачила її один раз наприкінці весни 2019 року. Заміняти головного бухгалтера свідкові не доводилось, оскільки вона завжди була на місці ОСОБА_13 . Як пояснила свідок, з початку 2019 року всіх почали переводити. Також свідок підтвердила, що була у складі комісії, яка складала акти щодо ОСОБА_2 , кількість складених актів не пам`ятала.

У судовому засіданні допитана у якості свідка ОСОБА_3 , яка зазначила, що вона займає посаду завідувача відділу кадрової роботи та діловодства на підприємстві відповідача, суду пояснила, що займалась переведенням працівників лікарні до реорганізованої установи, всі приходили з заявами і їх переводили, приймався наказ на переведення поіменно на підставі заяви та трудової книжки, які передавались на підставі акту. Стосовно ОСОБА_2 свідок пояснила, що лише чула, що є така, оскільки позивач не приходила в кадри до жовтня 2019 року, однак була присутня до реорганізації. Також свідок зазначила, що акти щодо ОСОБА_2 складались в кадрах. Останню ніхто не бачив, їй направлялись листи на домашню адресу. Лікарняні ОСОБА_2 до свідка не доходили, однак вона чула про лікарняні, готувала наказ на звільнення позивача, яка відмовилась надавати пояснення. Також свідок зазначила, що робоче місце позивача вона не визначала і не знає де воно знаходиться, підтвердила, що не ознайомлювала ОСОБА_2 з посадовою інструкцією. Облік робочого часу в установі фіксується в журналі, в якому розписуються працівники і адміністрація. Однак на позивача табель не складався, позивачу зарплата не нараховуваась.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно зі ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено статтею 115 Кодексу законів про працю України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці».

Зарплата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а у разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до статті 117 КЗпПУ у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівнику сум при звільненні у відповідні строки, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвано власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.22 постанови від 6 листопада 1992 року (з подальшими змінами) № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно були підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

За абзацем 1 пункту 24 даної постанови ВСУ №9 при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органу днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний працювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами), при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівникові обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи зазначені вище положення закону та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не була переведена належним чином до новоствореної установи, оскільки відсутній наказ про її переведення до Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, при цьому фактично відповідачем визнано факт переведення ОСОБА_2 до реорганізованої установи, оскільки позивач звільнена саме з новоствореної установи з посади головного бухгалтера, і не з підстав відмови позивача перевестись на іншу посаду, а за прогул на підставі Наказу Харківської регіональної державної лабораторії Державнох служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №148-ос від 07.10.2019 року. Однак за вказаних вище обставин у суду відсутні підстави констатувати прогули позивача навіть за наявності відповідних актів, в яких також не зазначено адресу, за якою знаходиться місце роботи позивача. Отже оскаржуваний наказ про звільнення підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на посаді головного бухгалтера Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, позивач не була ознайомлена з посадовою інструкцією, їй не було визначено її нове робоче місце, щодо неї не складались документи обліку робочого часу і не не нараховувалась заробітна плата за весь час з моменту створення установи відповідача до звільнення позивача. Однак через звільнення позивача саме з посади головного бухгалтера новоствореної установи, що свідчить про фактичне визнання відповідачем факту переведення позивача до новоствореної установи, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заробітної плати на користь позивача до часу її звільнення.

При визначенні розміру заробітної плати позивача суд виходить з наступного.

З наданих суду витягу з Положення про Харківську регіональну державну лабораторію Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів; витягу із Колективного договору стосовно нарахування премій та надбавок і додаток до нього Положення про преміювання вбачається, що розмір доплат і надбавок до посадових окладі визначаються керівником, погоджуються с профспілковим комітетом та відображаються у відповідному наказі в межах спеціального фонду відповідно кошторису доходів та витрат із врахуванням вимог чинного законодавства, отже в даному випадку суд вважає, що через відсутність спеціального наказу щодо ОСОБА_2 на новоствореному підприємстві, підстави для визначення розміру надбавок щодо неї в будь-якому розмірі - відсутні. Між тим витяги зі штатного розпису за період 2019-2020 роки свідчать про розмір посадового окладу головного бухгалтера у новоствореній установі, а саме - за період з 01.01.2019 року 4956,00 грн.(без визначення відсотків за напруженість у роботі), а з 01.01.2020 року 5423, 00 грн. .(без визначення відсотків за напруженість у роботі). Тому суд визначає належну до стягення з відповідача на користь позивача невиплачену суму заробітну плату за період з 01.01.2019 року по 04.10.2019 року включно за вирахуванням 7 днів лікарняних, за які сплачується заробітна плата не установою, в розмірі 43838, 07 грн. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Крім того суд вважає за необхідне стягнути з Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.10.2019 року по 31.12.2020 року в сумі 66116, 91 копійка без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством України. При цьому суд вважає безпідставним розрахування як позивачем так і відповідачем розмір середньоденної заробітної плати позивача і бере до уваги заробітну плату, стягнуту на користь позивача за серпень та вересень 2019 року в розмірі тарифного окладу головного бухгалтера 4956, 00 + 4956, 00 = 9912, 00, таким чином середньоденний заробіток становить 9912 грн.: 42=236 грн.

Враховуючи тривалість розгляду справи, однак діючи в часових межах позовних вимог і враховуючи збільшення тарифного окладу головного бухгалтера з 01.09.2020 року, суд визначає суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідним коефіцієнтом наступним чином.

За 2019 рік з 07.10.2019 року по 31.12.2019 року - 60 робочих днів, отже середній заробіток за час вимушеного пругулу становить 60х236= 14160 грн.

За 2020 рік з 01.01.2020 року по 01.09.2020 року - 165 робочих днів, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідним коефіцієнтом становить 165х258, 23 = 42607, 95 грн. З 01.09.2020 року по 31.12.2020 року 86 робочих днів; сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідним коефіцієнтом становить 86х273, 36 = 23508, 96 грн.

Таким чином загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу тривалістю з 07.10.2019 року по 31.12.2020 року складає 66116, 91 грн. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

В іншій частині суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення позову та стягнення інших виплат, про які йдеться в позові, у зв`язку з їх необґрунтованістю належними доказами та розрахунками. Також суд не знаходить підстав для закриття провадження у справі і для відмови в позові у зв`язку з застосуванням строків позовної давності, оскільки на час звернення позивача до суду вона ще не була звільнена з посади наказом, який в подальшому нею оскаржується.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

При цьому, в силу вимог ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, а також в частині стягнення з Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_2 заборгованості із виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 4956,00 грн. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те, що позивача на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, слід стягнути з Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь держави судовий збір у розмірі 2636 (дві тисячі шістсот тридцять шість) гривень 34 копійки за майнову вимогу та дві немайнові вимоги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.16, 21, 43 Конституції України, ст. ст. 1, 51, 81, 17, 38, 40, 83, 116, 117, 1821, 235, 236, 238 КЗпП України, ст.ст.1-18, 76-82, 95, 133, 137, 141, 142, 263-265, 268, 430 ЦПК України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення сум задовольнити частково.

Скасувати наказ №148-ос в.о. директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 07.10.2019 року про звільнення ОСОБА_2 .

Поновити ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Стягнути з Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_2 заборгованість із виплати заробітної плати за період з 01.01.2019 року по 04.10.2020 року в розмірі 43838 (сорок три тисячі вісімсот тридцять вісім) гривень 07 копійок без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Стягнути з Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.10.2019 року по 31.12.2020 року в сумі 66116 (шістдесят шість тисяч сто шістнадцять) гривень 91 копійка без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь ОСОБА_2 заборгованості із виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 4956 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 00 копійок без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Стягнути з Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на користь держави судовий збір у розмірі 2636 (дві тисячі шістсот тридцять шість) гривень 34 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,. ІПН НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Харківська регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, , місцезнаходження: 61157, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 148.

Повне рішення складено 02.07.2021 року

Суддя Н.В. Баркова