УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересовані особи: стягувач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Браво», Акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірним та зобов`язання усунути порушення права,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даною скаргою, в якій зазначила, що на виконанні Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі з 21.07.2016 року знаходилося виконавче провадження ВП 51744952 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» суми заборгованості за кредитним договором №5912562 від 05.12.2007 року за виконавчим листом №264/7860/13-ц від 23.12.2013 року, виданий Іллічівським районним судом м.Маріуполя. Постановою державного виконавця від 21.12.2017 року вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі частини 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Постановою державного виконавця від 12.2017 року (ВП №51744952) про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження, за виконавчим листом №264/7860/13-ц від 23.12.2013 року, виданим Іллічівським районним судом м.Маріуполя, завершено на підставі статті 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак до теперішнього часу арешт з нерухомого майна не знято. Скаржник звертає увагу, що 19 жовтня 2020 року заборгованість за кредитним договором від 05.12.2007 року, укладеним між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 сплачена в повному обсязі, що підтверджується листом із банку.

ОСОБА_1 зверталась до відділу ДВС м.Маріуполя щодо закінчення виконавчих проваджень та їй було відмовлено, посилаючись на існування незакінчених виконавчих проваджень, зокрема, виконавчого провадження №52910640 за виконавчим написом нотаріуса №63 від 05.01.2011 року. Постановою від 03.02.2021 року виконавче провадження №62321386 повернуто стягувачу.

Також скаржник зазначає, що у Кальміуському відділі ДВС у м.Маріуполі перебувало виконавче провадження №50514853 з примусового виконання заборгованості за виконавчим листом від 26.03.2012 року №2-4882/10, виданим Ворошиловським районним судом м.Донецька про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «ОТП Банк» у сумі 29 107,24 доларів США. 21.12.2017 року державним виконавцем Ігнатоля В,С. було винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак при поверненні виконавчого документу стягувачу арешт з майна боржника державним виконавцем знято не було. Будь-які відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні.

У поданій скарзі ОСОБА_1 також вказує, що у відповідях державного виконавця від 22.03.2021 року щодо закінчення виконавчого провадження по справі №264/7860/13-ц зазначено про те, що за даними АСВП на виконанні у відділі знаходився виконавчий лист №264/7860/13-ц від 23.12.2013 року. 27.07.2015 року виконавче провадження завершено у відповідності д п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Однак номер цього виконавчого провадження не вказано. Крім цього державний виконавець вказує, що відкритих виконавчих проваджень про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не перебуває.

Посилаючись на статтю 18, п.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», а також судову практику Верховного суду у постанові від 27.03.2020 року по справі №817/928/17 вказує, що після повернення виконавчого документу чи закінчення виконавчого провадження ніякі дії державний виконавець проводити не має права. А відтак, завершуючи виконавче провадження, державний виконавець має скасувати всі застосовані ним заходи забезпечення виконавчого провадження, зокрема й арешт майна боржника. На підставі цього з урахуванням останніх уточнень просила задовольнити скаргу та визнати бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) неправомірною, а саме: не винесення постанови про зняття арешту, накладеного на майно Боржника у строк, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» та зобов`язати державного виконавця усунути порушення шляхом зняття арешту з нерухомого майна, транспортних засобів (автомобілів) та іншого майна, яке на цей час перебуває під арештом.

Заявник скарги та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх присутності, вимоги скарги підтримали.

Представник Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) державний виконавець Ігнатоля В., яка діє на підставі довіреності, надіслала до суду письмовий відзив на скаргу, в якому зазначила про безпідставність скарги з тих обставин, що відповідно до АСВП у Кальміуському відділі ДВС дійсно перебували виконавчі провадження по виконанню виконавчого листа №264/7860/13-ц від 23.12.2013 року, виданого Іллічівським районним судом м.Маріуполя про стягнення на користь ПАТ «ПУМБ» суму 55105 доларів США. Вказаний виконавчий документ вперше був пред`явлений до виконання 18.03.2014 року (АСВП №42526513) та 27.05.2015 року повернутий стягувачеві без виконання у відповідності із п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». В ході виконання на все майно боржника накладено арешт та заборону на його відчуження. Вказані обставини не позбавляють стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Вдруге вказаний виконавчий документ був пред`явлений на виконання 22.07.2016 року та повернутий стягувачеві без виконання 21.12.2017 року у відповідності із ч.1 п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (АСВП №51744952).

У відповідності із ч.3 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт з майна знімається тільки у випадках повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пунктів 1, 3,11 частини 1 цієї статті.

Посилається на ч.1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» та зазначає, що на теперішній час відомостей про сплату боржником заборгованості за рішенням суду або заяви стягувача про відсутність боргу до Кальміуського ВДВС не надходило. Також відсутні відомості про сплату виконавчого збору до Кальміуського ДВС.

Крім цього зазначає, що виконавчий документ №2-4882/2010 від 26.03.2012 року виданий Ворошиловським районним судом м.Донецька про стягнення з ОСОБА_1 суму 242632,43 грн на користь ПАТ «ОТП Банк» також декілька разів перебував на виконанні:

- АСВП №37077523 відкрито 19.03.2013 року та повернуто стягувачеві без виконання 27.07.2015 року у відповідності із п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження»;

- АСВП №50514853 відкрито 16.03.2016 року та повернуто стягувачеві без виконання 21.12.2017 року у відповідності із п.2 ч.1 ст.36 ЗУ «Про виконавче провадження».

На теперішній час відомостей про сплату боржником заборгованості за вказаним рішенням суду або заяви стягувача про відсутність боргу до Кальміуського ВДВС не надходило. На підставі цього просить відмовити у скарзі та розгляд справи провести без присутності представника.

Представник АТ «ПУМБ» в судове засідання не прибув, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, будь-яких заперечень проти скарги не направив, вирішення спору залишив на розсуд суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Браво», Акціонерне товариство «ОТП Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» явку своїх представників до суду не забезпечили, будь-яких заяв та клопотань не надіслали, ставлення до скарги не висловили.

ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву про підтримання скарги та просив розглядати справу за його відсутності.

Згідно з частиною 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку із належним повідомленням державного виконавця про дату та час розгляду скарги та надходженням від нього письмового відзиву, в якому останній просив проводити розгляд справи без його присутності, суд вважає можливим розглянути скаргу та прийняти ухвалу за відсутності державного виконавця, дії якого оскаржуються.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, який діяв в період виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 3 ч.1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі за текстом Закон) однією із засад здійснення виконавчого провадження є законність та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Одним із заходів примусового виконання рішень згідно з статтею 10 Закону є звернення стягнення на майно та заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Згідно зі статтею 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Згідно з статтею 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, зокрема, зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Судом встановлено, що заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2013 р. позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 5912562 від 05 грудня 2007 року у розмірі 55105,39 доларів США та 29564,40 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн.

На виконання даного рішення суду по справі №264/7860/13-ц був виданий виконавчий лист від 23.12.2013 року, який позивачем пред`явлений до виконання в Іллічівський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Згідно з роздруківкою з автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) вперше виконавчий документ стягувачем був пред`явлений до Іллічівського ВДВС м.Маріуполя в березні 2014 року та постановою державного виконавця від 18.03.2014 року відкрито виконавче провадження. 03.04.2014 року державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 27.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2016 року, винесеною державним виконавцем Іллічівського ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області, за ВП №51744952 вдруге було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №264/7869/13-ц від 23.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» суми заборгованості за кредитним договором № 5912562 від 05 грудня 2007 року у розмірі 55105,39 доларів США та 29564,40 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн.

21.12.2017 року державним виконавцем Іллічівського ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області було прийнято постанову про повернення виконавчого документі стягувачу без виконання на підставі ч.1 п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутню у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

11 березня 2021 року ОСОБА_1 зверталась до Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (надалі Кальміуський ВДВС у м.Маріуполі) із заявою, в якій просила надати документи для звернення до суду: постанови на підставі яких накладено арешт на майно (нерухоме, рухоме).

22.03.2021 року на адресу ОСОБА_1 була надана відповідь керівника Кальміуського ВДВС у м.Маріуполі, в якій вказано, що згідно бази АСВП станом на 11.03.2021 року відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованостей з ОСОБА_1 не перебуває. Закриті виконавчі провадження вже знищені, оскільки строк їх зберігання вже сплив. На підставі цього запитувану ОСОБА_1 інформацію не було надано.

16.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Кальміуського ВДВС у м.Маріуполі із заявою, в якій просила винести постанову про закриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №264/7869/13-ц від 23.12.2013 року, виданим Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, та зняти арешт з усього майна.

22.03.2021 року на адресу ОСОБА_1 була надана відповідь керівника Кальміуського ВДВС у м.Маріуполі, в якій наголошено про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника у зв`язку із тим, що 27.07.2015 року виконавче провадження було завершено у відповідності до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», але повідомлень про сплату боргу або інші заяви від ПАТ «ПУМБ» до державного виконавця не надходили.

Проте як вбачається з матеріалів справи заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за виконавчим листом №264/7869/13-ц від 23.12.2013 року, виданим Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, була погашена після неодноразового відступлення права вимоги стягувачем іншим особам.

Так, згідно з листом представника АТ «ПУМБ» №КНО-44.2.1/987 від 19.10.2020 року ОСОБА_1 проінформовано, що АТ «ПУМБ»(первісний кредитор) відступило ТОВ «Фінансова компанія «Браво» право грошової вимоги за кредитним договором №5912562 від 05.12.2007 року, укладеним між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 . У зв`язку із цим повідомили, що вся сума заборгованості підлягає сплаті Боржником в повному обсязі новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Браво».

Вказані відомості АТ «ПУМБ» також підтвердило у своєму клопотанні на адресу суду та не висловило будь-яких заперечень проти скарги і скасуванню арешту з майна боржника.

В свою чергу, згідно з листом ТОВ «Фінансова компанія «Браво» Вих.№64 від 19.10.2020 року проінформувало ОСОБА_1 про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Браво» (первісний кредитор) відступило ТОВ «ІСІДА СОЛЮШН» право грошової вимоги за кредитним договором №5912562 від 05.12.2007 року, укладеним між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 . У зв`язку із цим повідомили, що вся сума заборгованості підлягає сплаті Боржником в повному обсязі новому кредитору - ТОВ «ІСІДА СОЛЮШН».

В подальшому згідно з листом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІДА СОЛЮШН» вих. №4 від 19.10.2020 року на адресу ОСОБА_1 надано відповідь про те, що ТОВ «ІСІДА СОЛЮШН» відступило Фізичній особі ОСОБА_2 право грошової вимоги за кредитним договором №5912562 від 05.12.2007 року, укладеним між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 . У зв`язку із цим повідомили, що вся сума заборгованості підлягає сплаті Боржником в повному обсязі новому кредитору - Фізичній особі ОСОБА_2 . Також долучили акт прийму передачі від 19.10.2020 року про відступлення права вимоги до нового кредитора.

При цьому Фізична особа ОСОБА_2 , який залучений до участі у справі в якості заінтересованої особи підтвердив відсутність заборгованості за виконавчим листом №264/7869/13-ц від 23.12.2013 року, виданим Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, та не заперечував проти скасування всіх заходів забезпечення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На теперішній час відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа №264/7869/13-ц від 23.12.2013 року, виданим Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, у державного виконавця не має, а виконавчий лист повернутий стягувачу. Стягувач АТ «ПУМБ», в свою чергу, відступило право вимоги іншому кредитору, який підтвердив добровільне виконання рішення суду боржником.

Отже на сьогоднішній день боржником ОСОБА_1 надані докази повного виконання рішення суду за виконавчим листом №264/7869/13-ц від 23.12.2013 року та сплати заборгованості за кредитним договором №5912562 від 05.12.2007 року, укладеним між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 .

З огляду на це підстав для подальшого вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду на даний час не має у зв`язку із виконанням грошового зобов`язання за рішенням суду.

Згідно з статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Щодо стягнення виконавчого збору, то 25.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Кальміуського ВДВС у м.Маріуполі із заявою, в якій просила надати документ згідно якого вона повинна сплатити виконавчий збір і в якому розмірі. Також вказувала у заяві, що державний виконавець не надала їй жодного документу, а також не вказала суми сплати виконавчого збору.

ОСОБА_1 зверталась в письмовому порядку до державного виконавця Кальміуського ВДВС у місті Маріуполі із заявами про зняття арешту у зв`язку із відсутність боргу за виконавчим листом перед стягувачем АТ «ПУМБ» та надання їй документів про розмір стягуваного виконавчого збору. Проте відповідних постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 надано не було та заходи виконавчого провадження не скасовані.

Також на запит суду не було надано будь-яких копій матеріалів виконавчих проваджень за виконавчим листом №264/7869/13-ц від 23.12.2013 року, виданим Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» суми заборгованості за кредитним договором № 5912562 від 05 грудня 2007 року у розмірі 55105,39 доларів США та 29564,40 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн, у зв`язку із закінченням строків зберігання виконавчих проваджень. Також не було надано будь-яких постанов державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору.

Згідно з частиною 4 статі 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з пунктом 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Згідно з частиною 1, 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Автоматизованою системою виконавчого провадження, зокрема, забезпечується: надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження; виготовлення документів виконавчого провадження; централізоване зберігання документів виконавчого провадження.

В ході розгляду скарги судом встановлено, що надані державним виконавцем інформаційні довідки з АСВП не містять жодних відомостей про винесення по виконавчим провадженням постанов про стягнення виконавчого збору з боржника та їх сум. Таких постанов також не було надано до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже державним виконавцем не було доведено прийняття та існування постанов про стягнення з боржниці виконавчого збору, їх сум та розмірів, що є підставою для висновку суду вважати відсутнім у боржника існування такого грошового зобов`язання зі сплати виконавчого збору. Як наслідок ненадання достатніх доказів прийняття державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору робить безпідставним подальше накладення та збереження примусових заходів виконавчого провадження, застосованих державним виконавцем в ході примусового виконання виконавчого листа №264/7869/13-ц від 23.12.2013 року, виданим Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» суми заборгованості за кредитним договором № 5912562 від 05 грудня 2007 року у розмірі 55105,39 доларів США та 29564,40 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн.

З урахуванням відступлення права вимоги за кредитним договором №5912562 від 05.12.2007 року, заборгованість за яким була стягнута з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» за виконавчим листом №264/7869/13-ц від 23.12.2013 року, та підтвердження новим кредитором відсутності заборгованості боржника ( ОСОБА_1 ) за виконавчим листом, тобто його повного виконання боржником, а також з огляду на відсутність доказів для стягнення виконавчого збору з боржника, суд дійшов висновку про безпідставність подальшого забезпечення примусового виконання рішення суду та необхідність скасування накладених державним виконавцем арештів з майна боржника.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 та п.6 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави, за яких державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна (коштів) боржника. Зокрема пунктом 2 частини 4 даної статті передбачено, що арешт знімається у випадку надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Згідно з частиною 5 статті 59 Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що грошове зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за виконавчим листом №264/7869/13-ц від 23.12.2013 року було припинено внаслідок відступлення права вимоги іншим особам (новим кредиторам), перед якими зобов`язання було виконано.

Серед вказаних в частині 4 статті 59 Закону відсутні такі підстави для зняття виконавцем арешту як безпосереднє виконання боржником перед новим кредитором грошового обов`язку, визначеного виконавчим листом. У зв`язку із цим передбачених законом підстав зобов`язувати державного виконавця скасувати раніше накладений ним арешт з усього майна не має, а ефективним та належним способом захисту прав скаржника в такій ситуації, відповідно до приписів частини 5 статті 59 Закону, є скасування арешту з майна боржника за ухвалою суду.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається висновок про те, що накладення арешту на майно боржника є винятковим заходом обмеження права власності фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням. З огляду на самостійне (добровільне) виконання рішення суду боржником відсутні подальші підстави для накладення арешту на майно боржника.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість поданої ОСОБА_1 скарги та необхідність скасування судом арешту з усього майна, належного боржникові, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №264/7869/13-ц від 23.12.2013 року, виданого Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області.

Щодо іншої частини скарги, а саме відносно вимог заявниці про бездіяльність державного виконавця Кальміуського ВДВС у м.Маріуполі при виконанні виконавчого листа №2-4882/10 від 26.03.2012 року, виданим Ворошиловським районним судом м.Донецька про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «ОТП Банк» у сумі 29 107,24 доларів США, то такі вимоги не підсудні Іллічівському районному суду м.Маріуполя Донецької області та знаходяться поза межами його юрисдикції, оскільки, відповідно до вимог статті 447, 448 ЦПК України, судовий контроль за виконанням судового рішення розповсюджується лише на ті виконавчі провадження та дії державного виконавця, які безпосередньо пов`язанні та витікають із виконання рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області та виданого на підставі його рішення виконавчого листа. У зв`язку із цим скаржнику доцільно роз`яснити право на звернення із скаргою до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, а саме за виконавчим листом №2-4882/10 від 26.03.2012 року, виданим Ворошиловським районним судом м.Донецька про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «ОТП Банк» у сумі 29 107,24 доларів США скаржник має право звернутися до Селидівського міського суду Донецької області, відповідно до розпорядження ВССУ від 02.09.2014 № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ».

На підставі цього, керуючись статтями 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересовані особи: стягувач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Браво», Акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірним та зобов`язання усунути порушення права, задовольнити частково.

Скасувати арешт з усього майна (нерухомого та рухомого), належного на праві власності боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше накладений державним виконавцем Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (до реорганізації - Іллічівський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області) в ході примусового виконання виконавчого листа по справі №264/7860/13-ц від 23.12.2013 року, виданого Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» суми заборгованості за кредитним договором № 5912562 від 05 грудня 2007 року у розмірі 55105,39 доларів США та 29564,40 грн., а також суми сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн.

В іншій частині скарги заявнику відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 про можливість звернення із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця під час примусового виконання виконавчого листа №2-4882/10 від 26.03.2012 року, виданого Ворошиловським районним судом м.Донецька про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «ОТП Банк», - до Селидівського міського суду Донецької області, як до суду, який розглядав справу та видавав виконавчий документ.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області або безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 05 липня 2021 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов