РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 556/1834/20

Провадження № 22-ц/4815/444/21

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 року до суду звернулася ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжується навчання.

В обґрунтування заяви вказав, що на даний час ОСОБА_2 , є повнолітнім, однак продовжує навчатись та є студентом 1 курсу ОР «Бакалавр» денної форми навчання Інституту права Київського національного університету імені Тараса Шевченка з 15.09.2020 року по теперішній час (закінчує навчання 30.06.2024 року). Оскільки він навчається на 1 курсі денної форми навчання, то не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток й повністю забезпечувати свої потреби. Процес навчання потребує значних матеріальних затрат. Так, лише за вересень 2020 року позивачем оплачено за проживання в гуртожитках на рахунок КНУ ім. Тараса Шевченка - 2916, 00 гривень; за інші платні послуги - 300 гривень, в загальній сумі - 3216, 00 гривень.

Для навчання мамою йому був придбаний ноутбук, а батько матеріальної допомоги на його утримання не надає. Він же самостійних доходів не має, навчається, перебуває на утриманні матері, яка не в змозі самостійно забезпечити сина всім першочергово необхідним.

Просить стягнути з відповідача аліменти, у зв`язку з продовженням навчання у Інституті права на денній формі навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, і до закінчення ним навчання.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на утримання сина ОСОБА_2 у зв`язку з продовженням навчання, у твердій грошовій формі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. на дитину, щомісячно, починаючи з 18.11.2020 року і до закінчення навчання або до настання 23-річного віку, залежно від того, яка з вказаних обставин настане раніше. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що він постійно вчасно сплачував аліменти на своїх дітей від першого шлюбу та продовжує ще сплачувати на доньку. Просить врахувати що його менший син ОСОБА_4 постійно хворіє, а дружина не може працювати й отримувати дохід, оскільки змушена доглядати за хворим сином. Вказує що працює касиром-контролером у МПП «Ринок» в м. Вараш та його заробіток в розмірі 3100 грн. не достатній для того щоб сплачувати на сина, так як він сплачує аліменти на дочку та кожного дня змушений доїжджати на роботу у м. Вараш.

Просить рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір аліментів та стягнути з нього на утримання сина ОСОБА_2 аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 18.11.2020 року і до закінчення навчання або до настання 23-річного віку, залежно від того, яка з вказаних обставин настане раніше.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 .

Згідно довідки № 036-936 від 16.11.2020 року, виданої Інститутом права КНУ ОСОБА_2 , навчається на денному відділенні та закінчує навчання в червні 2024 року.

Частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Як убачається із матеріалів справи, позивач на даний час проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, навчається на денній формі навчання і факт потреби останнього у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє його можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

Отже конструкцією статей 199 та 200 СК України передбачено, що позивач має довести факт потреби у матеріальній допомозі, а відповідач має довести неможливість надання такої допомоги.

Відповідач фактично не заперечує потребу в матеріальній допомозі повнолітньому сину ОСОБА_5 , який продовжує навчання, але вважає, що її розмір має бути меншим чим стягнув суд.

Таке твердження апелянта є безпідставним, оскільки стягнутий судом розмір аліментів навіть менший половини прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими фактичними обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

С.В. Хилевич