Справа № 450/3832/19 Провадження № 2/450/357/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Покидько Л. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Перетятько М. В., до ОСОБА_2 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Відділ у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 17 сесії V-го демократичного скликання № 255 від 08.11.2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині безоплатної передачі в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2500 га у с. Черепин Пустомитівського району Львівської області; визнати недійсним державний акт серії ЯД № 464523 від 22.08.2008 р. на право власності на земельну ділянку належну ОСОБА_2 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд кадастровий номер :02:003:0016 в с. Черепин Пустомитівського району Львівської області; визнати недійсним Свідоцтво про право власності, серія та номер: індексний № 18659014, виданий 06.03.2014 р. реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про право власності на земельну ділянку кадастровий номер земельної ділянки: :02:003:0050 площею (га): 0,0857, для ведення особистого селянського господарства та знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Черепин.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 67 років помер, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько позивача та відповідача. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 , відповідач, прийняв спадщину після смерті батька та отримав Свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно складається, зокрема, із будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_1 , позивач у справі звернувся із заявою до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку із пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.05.2010 року у справі № 2-1394/2010 р. (ухвалою суду від 21.06.2010 виправлено описку щодо дати з 29.04.2010 на 26.05.2010) визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 тривалістю в три місяці з дня вступу рішення суду в законну силу. На підставі згаданого судового рішення позивач в межах визначеного йому судом додаткового строку, а саме 09.07.2010 року, подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини по смерті батька, а відтак вчинив передбачені законом дії, які свідчать про прийняття спадщини. По заяві позивача від 09.07.2010 року нотаріальної дії нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори вчинено не було. Оскільки державним нотаріусом не було вчинено дій з видачі свідоцтва про право на спадщину, то позивач у вересні 2011 року звернувся із позовом в суд до свого брата, ОСОБА_2 , третьої особи П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним в частині Ѕ свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на спадкове майно після смерті батька сторін, яке видане нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори 11.05.2007 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1128. Пустомитівським районним судом Львівської області 07.12.2012 року було ухвалено заочне рішення у вказаній справі, згідно якого позовні вимоги задоволено. В подальшому, заочне рішення суду першої інстанції, після залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення, в загальному порядку оскаржив відповідач. З цього приводу 18.11.2013 року Апеляційним судом Львівської області прийнято рішення, згідно якого апеляційну скаргу задоволено, заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено, оскільки суд першої інстанції у своєму рішенні, застосовуючи норми ст. 1301 ЦК України, не врахував наявність спеціальної норми, зокрема ст. 1300 ЦК України, котра поширюється на спірні правовідносини та підлягає застосуванню. Крім того, Позивач доказів відмови іншого спадкоємця ОСОБА_2 від внесення змін у видане на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом не надав, а при розгляді справи у суді апеляційної інстанції відповідач не заперечив права позивача на частку у спадковому майні по смерті батька, а тому, є підставними доводи апеляційної скарги, що на час видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус діяв у відповідності до закону. 29.09.2015 року позивач скерував на адресу ОСОБА_2 звернення, в якому просив останнього на підставі ст. 1300 ЦК України надати згоду на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 11.05.2007 року та 25.09.2007 року. Відповідне поштове відправлення було вручене 01.10.2015, проте залишено без задоволення. В подальшому ОСОБА_1 звернувся з позовом до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, позовні вимоги якого пізніше уточнив, в якому просив суд зобов`язати П`яту Львівську державну нотаріальну контору внести зміни, зокрема, до свідоцтва від 11.05.2007 року про право на спадщину за законом (спадкова справа № 646 за 2006 рік), виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою спадкоємцю ОСОБА_2 на спадкове майно ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом видачі нових свідоцтв про право на спадщину, змінивши цілу частку спадкового майна, що успадкував відповідач, як спадщину за законом, на одну другу частку в спадщині та видавши ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно одну другу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_2 на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою (оригінал свідоцтва про право на спадщину 14.02.1992 року посвідчений Пустомитівською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1- 436). Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.06.2017 року у справі № 450/3196/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення набрало законної сили.

Однак, після набрання рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.06.2017 року у справі № 450/3196/15-ц законної сили, ОСОБА_1 дізнався, що його брат ОСОБА_2 вчинив дії щодо приватизації земельної ділянки, яка протягом всього життя знаходилася у користуванні їхнього батька, а також земельної ділянки, на якій АДРЕСА_2 частина якого успадкована позивачем після смерті батька. ОСОБА_1 вважає, що відповідач ОСОБА_2 неправомірно приватизував земельну ділянку кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0016 площею (га): 0,25, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Черепин.

12.12.2019 року провадження у справі відкрито.

21.07.2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву та залучено Головне управління Держгеокадастру у Львівській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у справі.

16.10.2020 року справу призначено до судового розгляду.

23.03.2021 року позовну заяву в частині вимоги про визнання недійсним Свідоцтва про право власності, серія та номер: індексний № 18659014, виданий 06.03.2014 р. реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про право власності на земельну ділянку кадастровий номер земельної ділянки: :02:003:0050 площею (га): 0,0857, для ведення особистого селянського господарства та знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Черепин, - залишено без розгляду

Представник позивач подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, просить розгляд справи проводти у їх відсутності та позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву та заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило.

Представник відповідача, Давидівської сільської ради, в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоч були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, оглянувши матеріали справи № 450/3196/15-ц, вважає, що позов слід задоволити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 67 років помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.05.2007 року державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 646 за 2006 рік; зареєстроване в реєстрі за № 1128), з якого вбачається, що спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 є його син ОСОБА_2 . Спадкове майно складається, зокрема, із будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З наявної в матеріалах справи копії Рішення Давидівської сільської ради № 255 від 08.11.2007 року та копії виданого на підставі цього рішення Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ № 464523 від 22.08.2008 року, вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 його син, відповідач у справі ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд кадастровий номер :02:003:0016, на якій розміщений успадкований ним на той час одноосібно після смерті батька будинок, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згодом ОСОБА_1 , позивач у справі, звернувся із заявою до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку із пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.05.2010 року у справі № 2-1394/2010 р. (ухвалою суду від 21.06.2010 виправлено описку щодо дати з 29.04.2010 на 26.05.2010) визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 тривалістю в три місяці з дня вступу рішення суду в законну силу.

На підставі згаданого судового рішення позивач в межах визначеного йому судом додаткового строку, а саме 09.07.2010 року, подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини по смерті батька, а відтак вчинив передбачені законом дії, які свідчать про прийняття спадщини.

По заяві позивача від 09.07.2010 року нотаріальної дії нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори вчинено не було.

Оскільки державним нотаріусом не було вчинено дій з видачі свідоцтва про право на спадщину, то позивач у вересні 2011 року звернувся із позовом в суд до свого брата, ОСОБА_2 , третьої особи П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним в частині 1/2 свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на спадкове майно після смерті батька сторін, яке видане нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори 11.05.2007 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1128.

Пустомитівським районним судом Львівської області 07.12.2012 року було ухвалено заочне рішення у вказаній справі, згідно якого позовні вимоги задоволено. В подальшому, заочне рішення суду першої інстанції, після залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення, в загальному порядку оскаржив відповідач.

18.11.2013 року Апеляційним судом Львівської області прийнято рішення, яким апеляційну скаргу задоволено, заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено, оскільки суд першої інстанції у своєму рішенні, застосовуючи норми ст. 1301 ЦК України, не врахував наявність спеціальної норми, зокрема ст. 1300 ЦК України, котра поширюється на спірні правовідносини та підлягає застосуванню. Крім того, позивач доказів відмови іншого спадкоємця ОСОБА_2 від внесення змін у видане на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом не надав, а при розгляді справи у суді апеляційної інстанції відповідач не заперечив права позивача на частку у спадковому майні по смерті батька, а тому, є підставними доводи апеляційної скарги, що на час видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус діяв у відповідності до закону.

Наведені обставини підтверджуються рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18.11.2013 року по справі № 1316/1752/11, яке не оскаржувалось та набрало законної сили.

29.09.2015 року позивач скерував на адресу відповідача ОСОБА_2 звернення, в якому просив останнього на підставі ст. 1300 ЦК України надати згоду на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 11.05.2007 року та 25.09.2007 року. Відповідне поштове відправлення було вручене 01.10.2015, проте залишено без задоволення.

Згодом позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, позовні вимоги якого пізніше уточнив, в якому просив суд зобов`язати П`яту Львівську державну нотаріальну контору внести зміни, зокрема, до свідоцтва від 11.05.2007 року про право на спадщину за законом (спадкова справа № 646 за 2006 рік), виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою спадкоємцю ОСОБА_2 (відповідачу) на спадкове майно ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом видачі нових свідоцтв про право на спадщину, змінивши цілу частку спадкового майна, що успадкував Відповідач, як спадщину за законом, на одну другу частку в спадщині та видавши ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_2 на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою (оригінал свідоцтва про право на спадщину 14.02.1992 року посвідчений Пустомитівською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1- 436).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.06.2017 року у справі № 450/3196/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано П`яту Львівську державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтва від 11.05.2007 про право на спадщину за законом (спадкова справа № 646 за 2006 рік), виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою спадкоємцю ОСОБА_2 на спадкове майно ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом видачі нових свідоцтв про право на спадщину, змінивши цілу частку спадкового майна, що успадкував ОСОБА_2 як спадщину за законом, на одну другу частку в спадщині та видавши ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - одну другу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . що належала померлому ОСОБА_2 на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом / р. № 2-396 / 11.07.2006 /, виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою (оригінал свідоцтва про право на спадщину 14.02.1992 посвідчений Пустомитівською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1- 436); зобов`язано П`яту Львівську державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтва від 25.09.2007 про право на спадщину за законом (спадкова справа № 646 за 2006 рік), виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою спадкоємцю ОСОБА_2 на спадкове майно ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом видачі нових свідоцтв про право на спадщину, змінивши цілу частку спадкового майна, що успадкував ОСОБА_2 як спадщину за законом, на одну другу частку в спадщині та видавши ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - 4 082.86 гри. недоотриманої пенсії, котра належала померлому ОСОБА_2 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2018 року задоволено заяву П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про відмову від апеляційної скарги на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 травня 2017 року, апеляційне провадження у вказаній справі закрите.

Встановлено судами, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 першої черги, який прийняв спадщину після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частки майна, що увійшло до складу спадщини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів.

Громадяни та юридичні особи відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом. Набуття цих прав громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Із системного аналізу ЗК України вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а тому вирішення питання про правомірність його видачі залежить від того, чи є законним рішення, на підставі якого його видано. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності особи припиняється на майно, яке за законом не може належати цій особі. Вказаний висновок міститься в постанові Верховного суду від 28.03.2018 року справа № 761/1554/13-ц.

З огляд на вищенаведені встановлені судами обставини очевидно для суду, що передача у власність лише відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0016 площею (га): 0,25, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Черепин, на якому розташований житловий будинок, який успадкували двоє синів померлого спадкодавця ОСОБА_2 позивач і відповідач у справі рівних частках, що встановлено судами та не заперечено відповідачем, порушує права позивача та не відповідає чинному законодавству, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає що позов слід задоволити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 158, 259, 263, 264, 265, 315 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Перетятько М. В., до ОСОБА_2 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Відділ у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 17 сесії V-го демократичного скликання № 255 від 08.11.2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині безоплатної передачі в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2500 га у с. Черепин Пустомитівського району Львівської області.

Визнати недійсним державний акт серії ЯД № 464523 від 22.08.2008 р. на право власності на земельну ділянку належну ОСОБА_2 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд кадастровий номер :02:003:0016 в с. Черепин Пустомитівського району Львівської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 23.03.2021 року.

СуддяІ. І. Мельничук