Справа № 127/4579/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2021 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Желіховського В.М. секретаря судових засідань Голоти О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Літин цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Літинської селишної ради Вінницького району Вінницької області, третя особа Літинська районна державна адміністрація про виділення земельної ділянки в кількості 2 гектари для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Літинської селишної ради Вінницького району Вінницької області, третя особа Літинська районна державна адміністрація про виділення земельної ділянки в кількості 2 гектари для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області. Вказує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року «Про Державну Службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» та Указу Президента України від 08 серпня №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» є підставою для виділення йому земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу Громадської сільської ради. Позов мотивує тим, що він як громадянин України має право на одержання двох гектарів землі, однак на протязі тривалого часу Громадська сільська рада відмовляється її надати, мотивуючи тим, що у неї не має землі, оскільки вона тепер перебуває в розпорядженні Держгеокадастру. Тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просить виділити йому земельну ділянку в кількості 2 гектари для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області. 25.08.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому зазначають, що відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (далі Закону) сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані. Землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Тобто, вищевказаними нормами Закону чітко визначено, що лише органом місцевого самоврядування здійснюється прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Враховуючи вищевикладене, зазначають, що вирішення питання піднятого у позові не відносить до повноважень Головного управління. Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги з підстав заявлених в позові підтримав повністю. Суду пояснив, що він неодноразово звертався до Громадської сільської ради, Держгеокадастру та інших органів щодо виділення йому земельної ділянки площею 2 га. Також, починаючи з 2000 року він звертався з позовами до судів, однак позитивного рішення не має. Тому наполягає на задоволенні позовних вимог і просить виділити йому 2 га землі. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Федоришина Н.М. в судовому засіданні в задоволенні позову просить відмовити. Суду пояснила, що у власності позивача ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 0,5736 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, в межах АДРЕСА_1 , яку він набув на підставі рішення Громадської сільської ради №277 від 14.02.2018 р. у порядку безоплатної передачі земельних ділянок у власність. Вказує, що відповідно до ч.4 ст. 116 Земельного кодексу України, громадянин ОСОБА_1 використав вже своє право на безоплатне отримання земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. На підтвердження зазначеного надала суду Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Представник відповідача Літинської селишної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надали суду листа відповідно до якого справу просять розглянути без представника. Зазначають, що латинська селищна рада заявлений позов не підтримує. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі та свідків, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до листа Секретаріату Конституційного Суду України за №4-15-18/2258 від 11.07.2018 адресованого на ім`я ОСОБА_1 (а.с.2) встановлено, що в разі вважаючи, що його права порушені внаслідок рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування має право оскаржити такі дії та рішення у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, а також до суду відповідно до чинного законодавства. Відповідно до довідки Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області за №115 від 30 липня 2014 р. (а.с.4) дійсно в 1991 році при розпаюванні племрадгоспу «Літинський» було видано земельні та майнові паї інвалідам з дитинства, які проживають на території Громадської сільської ради. Зазначено список інвалідів, які одержали. Прізвище ОСОБА_1 у даному списку не має. Відповідно до довідки Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області за №02-22/76 від 22.02.2017 р. (а.с.4) ОСОБА_1 , 1944 року народження, на день розпаювання земельних часток (паїв) ПАТ «Племзаводом «Літинський» був інвалідом дитинства. Відповідно до довідки Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області за №13 від 03 лютого 2000 року (а.с.6) ОСОБА_1 , 1944 року народження дійсно проживав в с. Кусиківці з 1944 року і являється інвалідом дитинства першої групи. При складанні списків на одержання земельних та майнових паїв інвалідам дитинства, які проживають на території Громадської сільської ради гр. ОСОБА_1 був дійсно механічно пропущений. Відповідно до довідки Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області за №471 від 28.11.2016 р. (а.с.7) станом на 01.12.2016 року в розпорядженні гр. ОСОБА_1 , 1944 року народження, який проживає за адресою АДРЕСА_1 в наявності немає земельної частки (паю) та земель соціальної сфери. Відповідно до довідки Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області за №38 від 20 січня 2008 року (а.с.8) ОСОБА_1 дійсно проживає в с. Кусиківці з 1944 року і є інвалідом з дитинства першої групи. При складанні списків Громадської сільської ради на одержання земельних та майнових паїв інвалідам з дитинства, які проживають на території Громадської сільської ради гр. ОСОБА_1 був механічно пропущений з невідомих причин. Відповідно до Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області за №8 від 13 січня 2012 р. (а.с.9) ОСОБА_1 дійсно був включений в додатковий список для виділення земельного та майнового паїв, який не одержав, як механічно пропущений при подальшому оформленні цих документів. Відповідно до листа Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області за №02-16/41 від 14.02.2018 р. (а.с.10) відповідно до вимог Закону України від 06.09.2012 року №5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної вланссоті, який набрав чинності з 01.01.2013 року, всі землі, які знаходяться за межами населеного пункту в т.ч. урочище «Кут» в розпорядженні Держгеокадастру, тому виділити земельну, як працівникові соціальної сфери не в компетенції сільської ради. Із листа з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Відділ у Літинському районі (а.с.127) судом встановлено, що відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 щодо надання йому у власність землеьної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу державної власності зазначають наступне.

Частиною 4 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянко безоплатно у власність громадянам, у межах норм визначених Кодексом, один раз по кожному виду використання.

В результаті опрацювання документів було встановлено, що у громадянина ОСОБА_1 перебуває у власності земельна ділянка площею 0,5736 га з кадастровим номером :04:002:0126 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, в межах АДРЕСА_1 . Право на вказану земельну ділянку набуто на підставі рішення Громадської сільської ради за №277 від 14.02.2018 р. у порядку безоплатної передачі земельних ділянок у власність.

Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 використав своє право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.128-131) на підставі рішення Громадської сільської ради №277 від 14.02.2018 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянка площею 0,5736 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, в межах АДРЕСА_1 . Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів. Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю. Так, зокрема в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 у 2018 році на підставі рішення Громадської сільської ради за №277 від 14.02.2018 року набув права власності шляхом одержання земельної ділянки із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, а саме земельну ділянку площею 0,5736 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, в межах АДРЕСА_1 . За таких підстав, позовна вимога про виділення земельної ділянки в кількості 2 гектари для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області до задоволення не підлягає, оскільки позивач ОСОБА_1 використав своє право на безкоштовну приватизацію, яким можна скористатися лише один раз відповідно до ст. 116 ЗК України. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 48, 76, 81, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 116, 128 ЗК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Літинської селишної ради Вінницького району Вінницької області, третя особа Літинська районна державна адміністрація про виділення земельної ділянки в кількості 2 гектари для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області, відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.