Номер провадження: 22-ц/813/2711/21
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Вознюка Матвія Пилиповича на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу та моральної шкоди передано на розгляд за територіальною юрисдикцією до Суворовського районного суду м. Одеси.

Справу отримано Суворовським районним судом м. Одеси 28 січня 2020 року та передано судді Сувертак І. В. 29 січня 2020 року.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Сувертак І. В. від 30 січня 2020 року прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року було вирішено передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу та моральної шкоди, на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалу вмотивовано тим, що дійсне зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 22 січня 2020 року встановлено за адресою: АДРЕСА_3 , що не відноситься до Суворовського району м. Одеси.

В жовтні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Вознюк Матвій Пилипович подав апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року по якій просив вказану ухвалу скасувати та повернути справу на новий розгляд до Суворовського районного суду м. Одеси.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена в порушення вимог ст. 32 ЦПК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку, судове засідання не проводиться.

11.02.2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому зазначив, що вважає ухвалу суду першої інстанції законною, а апеляційну скаргубезпідставною та також, що задоволеню не підлягає. За таких обставин, ОСОБА_3 просив суд ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Вознюка Матвія Пилиповича не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вирішуючи питання про передачу справи за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси Суворовський районний суд міста Одеси виходив з того, що дійсне зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 22 січня 2020 року встановлено за адресою: АДРЕСА_3 , що не відноситься до Суворовського району м. Одеси.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Статтею 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Так, за матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди передано на розгляд за територіальною юрисдикцією до Суворовського районного суду м. Одеси.

Ухвалу вмотивовано тим, що відповідно до даних, отриманих з відділу адресної довідкової роботи головного управління міграційної служби України в Одеській області 14.11.2019 року ОСОБА_4 з 04.10.2018 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться в Суворовському районі м. Одеси.

Справу отримано Суворовським районним судом м. Одеси 28 січня 2020 року та передано судді Сувертак І. В. 29 січня 2020 року.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Сувертак І. В. від 30 січня 2020 року прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.

Разом з тим, суд, в судовому засіданні ознайомився з посвідкою на постійне проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , та встановив, що місце проживання останнього з 22 січня 2020 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що справу було прийнято до провадження Суворовського районного суду м. Одеси з порушенням правил підсудності.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно п. 24. Рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04,Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

У рішенні у справі «ТОВ «Базальт-Імпекс» проти України» від 1 грудня 2011 року, ЄСПЛ зауважив, що всупереч ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Верховний Суд України проігнорував висновки Європейського суду, викладені у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України», яке на час провадження у справі заявника вже було перекладено українською мовою і надруковано в офіційному юридичному виданні, тому визнав порушення ст.6 Конвенції.

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Отже, дана справа має бути розглянута саме Приморським районним судом м. Одеси.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть свідчити про порушення норм права при постановленні оскаржуваної ухвали, оскільки фактично стосуються незгоди сторони позивача з ухваленим рішенням.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 268, ст. 374, 379, 382, 381-389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Вознюка Матвія Пилиповича залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 22 лютого 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін