Номер провадження: 2/205/99/2021
08 червня 2021 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (далі - Відповідач) було укладено Кредитний договір № 0119/005192-PR, відповідно до умов якого ліміт кредитної лінії складав у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. з процентною ставкою за користування кредитом - 48,57% річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.
28.01.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсобанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» (далі - ТОВ «ФК «ВЕСТА») було укладено Договір факторингу № 2019-1УСБ /ВЕСТА, відповідно до якого ПАТ «Укрсобанк» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0119/005192-PR від 25.01.2013 року, укладеного між ПАТ «Укрсобанк» та відповідачем.
29.01.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено Договір відступлення права вимоги № 29-01/19/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за Кредитним договором № 0119/005192-PR від 25.01.2013 року, укладеного між ПАТ «Укрсобанк» та відповідачем.
Відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, відсотків, і станом на 17.11.2020 року за відповідачем утворилась заборгованість по вказаному кредитному договору на загальну суму 40 974 грн. 33 коп., що складається з заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 8 688 грн. 64 коп., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 20 769 грн. 87 коп., заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості - 7 723 грн. 48 коп., 3 % річних - 782 грн. 78 коп., втрати від інфляції - 1 445 грн. 79 коп., подвійна облікова ставка НБУ - 1 563 грн. 77 коп.
У зв`язку з чим, представник позивача змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заборгованість за Кредитним договором № 0119/005192-PR від 25.01.2013 року у загальному розмірі 40 974 грн. 33 коп., судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за його відсутності, та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 25.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 0119/005192-PR, відповідно до умов якого ліміт кредитної лінії складав у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. з процентною ставкою за користування кредитом - 48,57% річних. Із матеріалів справи вбачається, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.
Матеріалами справи підтверджено, що 28.01.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» було ук4ладено Договір факторингу № 2019-1УСБ /ВЕСТА, відповідно до якого ПАТ «Укрсобанк» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0119/005192-PR від 25.01.2013 року, укладеного між ПАТ «Укрсобанк» та відповідачем.
Матеріалами справи також підтверджено, що 29.01.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 29-01/19/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за Кредитним договором № 0119/005192-PR від 25.01.2013 року, укладеного між ПАТ «Укрсобанк» та відповідачем.
Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним, ОСОБА_1 , станом на 17.11.2020 року за відповідачем утворилась заборгованість по вказаному кредитному договору на загальну суму 40 974 грн. 33 коп., що складається з заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 8 688 грн. 64 коп., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 20 769 грн. 87 коп., заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості - 7 723 грн. 48 коп., 3 % річних - 782 грн. 78 коп., втрати від інфляції - 1 445 грн. 79 коп., подвійна облікова ставка НБУ - 1 563 грн. 77 коп.
Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що станом на 17.11.2020 року заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 688 грн. 64 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь фактора.
Щодо стягнення процентів на рівні подвійної облікової ставки НБУ та процентів за кредитним договором згідно умов кредитного договору, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладено постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
Як вбачається зі змісту кредитного договору останній діяв до 10.12.2019 року, а відтак нарахування вказаних відсотків поза означеним строком вимоги не ґрунтуються на законі, відтак не можуть бути задоволені, оскільки положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, так як в даному випадку між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
Відтак із відповідача на користь позивача підлягають стягненню лише відсотки, які утворились до закінчення терміну дії кредитного договору.
У зв`язку із чим, суд стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за відсотками в розмірі 20 769 грн. 87 коп., яка утворилась в період дії кредитного зобов`язання, та до дати відступлення права вимоги на користь позивача, як фактора. А в решті позовних вимог в частині стягнення відсотків суд відмовляє, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вищенаведених нормах матеріального закону.
Щодо стягнення 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України та інфляційних втрат суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 вказала на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже вимоги позивача про стягнення 3% річних та суми втрат від інфляції відповідно до статті 625 ЦК України є підставними та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають лише частковому задоволенню, зокрема підлягає стягненню така заборгованість за Кредитним договором № 0119/005192-PR від 25.01.2013 року: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 8 688 грн. 64 коп., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 20 769 грн. 87 коп., 3 % річних - 782 грн. 78 коп., втрати від інфляції - 1 445 грн. 79 коп., а всього разом 31 687 грн. 08 коп.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов, у тому числі будь-яких власних розрахунків на спростовування таких доводів сторони позивача, не надав, що позбавляє суд можливості оцінити такі доводи сторони відповідача в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд виходив з наступного.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі- Закону) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог, виходячи із засад розумності, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 000 грн. 00 коп. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 625 грн. 56 коп. (31 687 грн. 08 коп. х 2 102 грн. : 40 974 грн. 33 коп.).
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 625, 638, 1054, 1048, 1050, 1054, 1077, 1084 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 253, 256, 258, 259, 263, 265,267, 280 ЦПК України, суд,-
. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
3. В задоволені решти позовних вимог щодо стягнення подвійної облікової мавки НБУ у розмірі 1 563 грн. 77 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) у розмірі 7 723 грн. 48 коп. - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.