справа №377/430/19 головуючий у суді І інстанції Малишенко Т.О.
провадження № 22-ц/824/6645/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просили припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати право власності на зазначену частку за ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 листопада 2002 року батьку позивачів ОСОБА_5 належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини даної квартири згідно вищевказаного свідоцтва про право власності на житло є ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. ОСОБА_1 отримав у спадщину за законом 2/3 частки від спадщини свого батька, у тому числі з урахуванням 1/3 частки спадщини, від якої відмовилася на його користь ОСОБА_2 . Відповідач після смерті батька без попередження другого власника ОСОБА_1 змінила замки на вхідних дверях та комплект ключів в добровільному порядку не надала. Домовитися з відповідачем про порядок користування квартирою позивачі не змогли, а остання демонструє неможливість спільного проживання. Позивачі зазначають, що 1/6 частка даної квартири, що належить на праві власності відповідачу, є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння майном є неможливим в силу конфліктних ситуацій між сторонами, відповідач забезпечена іншим житлом (має частку у квартирі своїх батьків).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 27 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачі зазначають, що сумарна частка позивачів в спірній квартирі становить 5/6 частин, тоді як частка відповідача складає лише 1/6 частину. Неприязні стосунки між співвласниками квартири роблять неможливим реалізацію права кожної зі сторін на володіння та користування спільним майном. Позивачі внесли на депозитний рахунок суму коштів, що відповідає висновку судово-будівельної експертизи. Відповідач зареєструвалася у квартирі лише після подання позивачами позовної заяви про припинення права спільної часткової власності. До цього, ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована у батьківській квартирі, 1/5 частина якої належала їй на праві власності. Суд першої інстанції не дав належної оцінки поведінці відповідача, яка свідчить про прояв інтересу до спірного житла лише після відкриття провадження у цій справі, що направлений на створення перешкод у задоволенні позову позивачів у зв`язку з непогодженням відповідача із запропонованою вартістю її частки в спільній квартирі. Помилковим також є покладання судом першої інстанції на експерта обов`язків щодо визначення відповідачем значимості частки, належної відповідачу, та обсягу ймовірного нанесення їй шкоди, у разі припинення її права власності на цю частку житла. Істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, визначається тільки судом в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи на підставі зібраних доказів та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Враховуючи зібрані у справі докази, які доводять незначність частки відповідача, яка становить у спільному майні 1/6 частини, що відповідає 9,58 метрів від загальної площі спірної квартири, поведінку відповідача, яка навмисно відчужила у період розгляду цієї справи належну їй 1/5 частку квартири АДРЕСА_2 , а також неможливість спільного використання сторонами неподільної квартири з технічної точки зору через неприязні стосунки і відсутність в квартирі для виділу відповідачеві приміщення наближеною житловою площею до обсягу її частки є всі підстави для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що вона постійно проживає у квартирі та користується нею. Позивачі не проживають у квартирі. Позбавлення відповідача права власності на 1/6 частку квартири шляхом припинення права власності з виплатою компенсації завдасть їй істотної шкоди, оскільки позбавить єдиного постійного місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21 листопада 2002 року, виданого на підставі розпорядження міського голови виконкому Славутицької міської ради Київської області № 319 від 19 листопада 2002 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.15, Т.1).

26 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_1 (а.с.148, Т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 31 травня 2019 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, спадкова справа № 14/2019, ОСОБА_1 отримав у спадщину 2/6 частини даної квартири (зареєстровано в реєстрі за № 671), та ОСОБА_4 отримала у спадщину 1/6 частку квартири (зареєстровано в реєстрі за № 672) (а.с.16, Т.1).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг виконкому Славутицької міської ради від 29 липня 2019 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.149, Т.1).

Відповідно до висновку судово-будівельної експертизи № 1600/1601/20-24 від 23 червня 2020 року поділ в натурі квартири АДРЕСА_1 на три ізольовані частини з окремими входами чи без таких з дотриманням рівності ідеальних часток, чи відступом від розміру ідеальних часток у співвідношенні Ѕ, 2/6, 1/6, а також переобладнання квартири з урахуванням будівельних норм і правил та залишення її частини у спільній власності не вбачається можливим, оскільки виходячи із умови виділення кожному із співвласників окремої частини квартири для заселення однією сім`єю неможливо виконати вимоги пунктів ДБН «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення». При цьому, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 348 531 грн. Вартість 1/6 частки даної квартири становить 58 088 грн. (а.с.241-249, Т.1).

Відповідно до заяви та копії квитанції на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України внесено грошові кошти у розмірі 53 602 грн. у цивільній справі № 377/430/19 від ОСОБА_1 (а.с.110, 111, Т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_4 відсутнє інше житло, належне їй на праві власності або таке, що знаходиться у її користуванні. Позбавлення відповідача права власності на 1/6 частку квартири шляхом припинення права власності з виплатою компенсації, завдасть їй істотної шкоди, оскільки позбавить її постійного місця проживання.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з вимогами статті 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якості підстав для припинення права ОСОБА_4 на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , вказують, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим.

У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач ОСОБА_1 лише частково виконав умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки у квартирі, що належить відповідачу, перерахувавши 53 602 грн. на депозитний рахунок суду.

Доводи позивачів про неможливість виділу в натурі належної ОСОБА_4 1/6 частини спірної квартири та неможливість спільного користування квартирою є обґрунтованими.

Однак, відповідно до вимог статті 81 ЦПК України позивачі не надали суду доказів того, що припинення права відповідача ОСОБА_4 на її частку не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника квартири.

Так, відповідач ОСОБА_4 не має іншого житла, крім спірної квартири, а компенсація вартості належної їй на праві власності частки в ній є незначною.

Крім того, сума компенсації, внесена позивачами у неповному розмірі, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що припинення права власності ОСОБА_4 на 1/6 частку квартири є неможливим.

В апеляційній скарзі позивачі зазначають, що відповідач зареєструвалася у квартирі лише після відкриття провадження у справі та навмисно відчужила у період розгляду цієї справи належну їй 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 .

Однак, вказані обставини не є підставою для припинення права відповідача на частку в спільному майні на підставі ст. 365 ЦК України. Також зазначені обставини ніяким чином не спростовують факту недотримання позивачами обов`язкової умови припинення права власності на частину квартири щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду повної суми компенсації вартості такої частки.

Договір, за яким відповідач відчужила належну їй частку у квартирі АДРЕСА_2 недійсним у судовому порядку не визнавався.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для припинення права ОСОБА_4 на частку у праві спільної часткової власності відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в цій частині без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.