Справа № 2-2949/10
Провадження № 2/522/3111/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

за участі секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду (м. Одеси) 02.10.2009 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до ОСОБА_2 , який уточнив 10.02.2010р. (а.с.37) за яким просив стягнути із відповідача грошову суму у розмірі 33 725 дол. США. В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 13 січня 2009 року відповідачка отримала від нього в позику грошову суму у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США, які зобов`язалась повернути до кінця травня 2009 року, про що нею була складена розписка. Проте, у передбачений строк борг не повернула, на пропозиції про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не реагує, зустрічі уникає, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з дійсним позовом.

Заочним рішенням Приморського районного суду (м. Одеси) від 25 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.10.2020 року заочне рішення Приморського районного суду (м. Одеси) від 25.03.2010 року скасовано, справу призначено до розгляду на 16.11.2020 року.

Через неявку сторін розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою суду 09.03.2021 року було відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Алфєєва Дмитра Миколайовича про забезпечення доказів шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи по справі.

У підготовче засідання призначене на 20.04.2021 року з`явився ОСОБА_1 , позов підтримав, просив задовольнити. Заперечував проти клопотання представника відповідача про відкладення.

У підготовче засідання з`явився представник ОСОБА_2 адвокат Алфєєв Д.М., позов не визнав, зазначивши, що відповідачка розписку не писала, про існування справи їй не було відомо, у зв`язку з чим ними було надано заяву про забезпечення доказів шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи. Зараз у них виникли складнощі стосовно вільних зразків за 2010 рік та вони зараз намагаються з банків витребувати оригінали. Також просив розгляд справи відкласти.

Ухвалою суду від 20.04.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 29.06.2021 року.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача щодо призначення по справу судової почеркознавчої експертизи.

У судовому засіданні 29.06.2021р. був присутній позивач, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, стягнувши із відповідачки на його користь борг за розпискою від 13.01.2009р. у дол. США.

Представник відповідача та відповідачка у судове засідання не з`явились, були сповіщенні про час та місце розгляду справи належним чином.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Зважаючи на строки розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України, суд залишив без задоволення клопотання представника відповідача щодо відкладення розгляду справи через відсутність належних доказів поважності причин неявки, із урахуванням того, що дата судового засідання узгоджувалась зі сторонами заздалегідь, неповідомлення причини неявки відповідачкою та з огляду на строки розгляду даної справи, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 січня 2009 року ОСОБА_2 взяла в борг у позивача грошову суму у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США, які зобов`язалась повернути до кінця травня 2009 року, і про що була складена розписка (а.с.5).

Розпискою встановлено, що за кожен день, користування зазначеною сумою Відповідач повинен сплачувати позивачу відсотки у розмірі 65 (шістдесят п`ять) дол. США (а.с.5) та які він зобов`язався сплатити протягом 2-х місяців після віддачі основного боргу.

Однак, Відповідач на порушення своїх зобов`язань у встановлений строк позику не повернув, проценти не сплачує та до теперішнього часу (більше 11 років) за будь-який спосіб уникає зустрічі з позивачем.

Зазначене не спростовано стороною відповідача належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У відповідності з вимогами ст. ст. 525, 526, 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом частин 1,2 статті 207 і частини другої статті 1047ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Складена відповідачкою розписка засвідчує як укладення в письмовій формі договору позики так і отримання останньою зазначеного в ній розміру позики.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином.(ст.599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Суд вбачає, що зобов`язання за договором позики від 13.01.2009 року відповідачем належним чином та у повному обсязі не виконані. Належними та допустимими доказами відповідачем це не спростовано. При цьому суд розцінює процесуальну поведінку відповідачки щодо заявлення її представником клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи без особистої явки відповідачки з можливістю надати суду експериментальні зразки підпису та без надання зразків вільного почерку та підпису в підтвердження справжність своїх доводів, як зловживанням процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до ст.. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не мстить.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України відсутня; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1048 ЦК України належним виконання зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішенні про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Виходячи із вищезазначеного, а також враховуючи те, що до теперішнього часу позика ОСОБА_2 позивачу не повернута та проценти встановлені розпискою не сплачені, суд вважає обґрунтованим вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості, що складається з:

- заборгованість по сплаті суми позики - 10000 дол США;

- заборгованість по сплаті відсотків за користування позикою за період з 14.01.2009 року по 14.01.2010р. (65 дол. США Х 365 днів) у сумі 23725 дол. США.

Вимоги щодо компенсації судових витрат позивачем не заявлялись, а отже вирішенню не підлягають.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст.. 10, 11, 15, 16, 526, 530, 533, 536, 545, 612, 625, 626, 1046 - 1050 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 76, 81, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 353, 354, 496 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 13.01.2009 року у загальній сумі 33 725 дол.США (тридцять три тисячі сімсот двадцять п`ять дол.США), з яких:

-заборгованість по сплаті суми позики 10 000 дол. США;

-проценти за користування позикою 23 725 дол. США.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 02.07.2021 року.

Суддя Л.В. Домусчі