Провадження № 2-з/643/155/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого Афанасьєва В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на майно, яке було придбано у шлюбі за власні кошти, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати за позивачем право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , придбану позивачем на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний № 1000 від 15.03.2010.

Ухвалою від 29.06.2021 відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

Від представника позивача адвоката Бочарової О.М. надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що позивач перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.09.1997 року, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 20.09.1997 року. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 29.09.2020 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина. Спадкоємцями є Позивач та Відповідач. За час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу реєстраційний номер 1000 від 15.03.2010 року, за власні кошті було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Підтвердженням цього факту є той факт, що 15.03.2010 року мною було продано 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 . Продаж відбувся за 296 000,00 грн., а квартиру було придбано за 250 000,00 грн. Обидва договори були укладені в один день. Однак, при укладенні договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 надав нотаріусу письмову заяву, в який зазначив, що квартира придбана за сумісні кошти, у зв`язку із чим позивач не в змозі на теперішній час розпоряджатись квартирою. При цьому, спірна квартира не входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 . Оскільки, Позивачем спірну квартиру придбано в той же день, коли продано належне Позивачеві на праві приватної власності 1/2 часту житлового будинку, та вартість спірної квартири є меншою від вартості 1/2 частини житлового будинку. Позивач вважає доведеним факт придбання спірної квартири за власні кошти. На теперішній час існує дуже велика ймовірність того факту, що в разі не вжиття заходів забезпечення позову, спірне майно може бути включено до спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Відповідачеві, відповідно до вимог стаття 1216 ЦК України, буде передано право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1 , що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши отримані матеріали, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 ч. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

З постанови Верховного суду від 03.10.2019 року у справі № 405/137/19 вбачається, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо правомірності вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач в даній цивільній справі. Також у вказаній постанові Верховним Судом зазначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем пред`явлено вимоги про визнання права особистої власності на майно, яке було придбано у шлюбі за власні кошти.

З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 25759750 від 01.04.2010, вбачається, що в якості підстави виникнення у позивача ОСОБА_1 права власності на Квартиру, зазначено оспорюваний договір купівлі-продажу.

Виходячи із змісту позовних вимог, суд вважає доведеним, що між сторонами дійсно виник спір з приводу визнання права власності на спірне майно, та невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в даній цивільній справі в разі можливого задоволення позовних вимог.

За таких обставин, накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 , є необхідним, обґрунтованим та достатнім засобом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову та є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Суд роз`яснює учасникам справи, що вони не позбавлені права в порядку, визначеному ст. 156, 158 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на майно, яке було придбано у шлюбі за власні кошти - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 , до набранням чинності рішенням у справі.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.О. Афанасьєв