ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9280/20

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/213/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С., Скрипки А.А.,

секретар: Позняк О.М.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 про стягнення коштів, (суддя Коверзнев В.О.) постановленого о 14 год. 09 хв. у м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 253000 грн, а також 2530 грн у відшкодування сплаченої суми судового збору та 5600 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката. В обґрунтування позову зазначив, що 12.07.2017 придбав у ПАТ «Дельта Банк» з електронних торгів квартиру АДРЕСА_1 , за яку сплатив 253000 грн. У подальшому, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.07.2018 квартиру витребувано з власності позивача на користь співвідповідача ОСОБА_2 , що, на думку позивача, є підставою для стягнення з відповідачів безпідставно отриманих грошових коштів у солідарному порядку, згідно з частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України та відшкодування понесених судових витрат.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволені частково: стягнуто з ПАТ « Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 253000 грн, а також 4065 грн у відшкодування судових витрат, а всього 257065 грн. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки квартира АДРЕСА_1 , витребувана з власності позивача рішенням суду і повернута у власність відповідача ОСОБА_2 , з огляду на положення ст. 1212 ЦК України вважається, що відповідач ПАТ « Дельта Банк» безпідставно отримав від позивача грошові кошти в сумі 253000 грн за продаж зазначеної квартири позивачеві, а тому вказана грошова сума підлягає стягненню з відповідача ПАТ « Дельта Банк» як безпідставно набуте майно. Суд першої інстанції не знайшов законних підстав для застосування принципу солідарної відповідальності та покладання обов`язку повернення позивачеві коштів й на ОСОБА_2 , оскільки останній коштів за продаж квартири не отримував і не перебував з позивачем у договірних відносинах, пов`язаних з відчуженням квартири з електронних торгів. Враховуючи ту обставину, що заявлені позовні вимоги задоволено судом на 50%, позивачу підлягає відшкодуванню половина суми судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката, за рахунок ПАТ « Дельта Банк» в розмірі 4065 грн. З урахуванням того, що заявлені позивачем до ОСОБА_2 вимоги відхилено судом повністю понесені останнім витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду в частині відмови у задоволенні його позову до ОСОБА_2 про стягнення коштів і ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача стягнувши безпідставно набуті кошти лише з ПАТ «Дельта Банк», хоча фактично за рахунок коштів сплачеих позивачем відповідач ОСОБА_2 виконав свої кредитні зобов`язання взяті ним перед ПАТ «Дельта Банком». Крім того, ОСОБА_1 вважає, що судом проїгноровано судову практику Верховного суду при вирішенні аналогічних справ. Позивач також зазначає, що діями ПАТ « Дельта Банк» та ОСОБА_2 йому було заподіяно шкоду відповідальність за яку передбачено ст. 1190 ЦК України, яку відповідачі повинні нести в солідарному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити оскарджуване рішення без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. ОСОБА_2 зазначає, що правовідносини щодо укладення договору куплі-продажу квартири від 26 липня 2017 року виникли між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не є стороною даного договору. Квартира АДРЕСА_1 вибула їз його володіння без його волі. Спірні питання щодо повернення сплачених коштів за договором- купівлі продажу підлягають вирішенню між продавцем та покупцем згідно відповідних норм чинного законодавства і суд першої інстанції надав належну оцінку даним обставинам, стягнувши кошти з ПАТ « Дельта Банк» на користь позивача. Посилання ОСОБА_1 на положення ст. 1190 ЦК України щодо стягнення коштів із відповідачів в солідарному порядку є безпідставним, оскільки позивачем не доведено заподіяння йому шкоди їх діями або бездіяльністю. Також посилання позивача на норми ст. 541 ЦК України є безпідставними, оскільки застосування даної норми закону можливе у договірних зобов`язаннях, які відсутні між ним та ОСОБА_1 ОСОБА_2 набув квартиру на законних підставах, а тому витребування безпідставно набутого ним майна на підставі ст. ст. 1212,1213 ЦК України є таким що не відповідає закону. Надуманими є також твердження позивача щодо виконання ним кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 16.12.2007 року № 2402/1207/71-032, оскільки строк виконання зобов`язань за вказаним договором закінчується 03.12.2037 року. Також ОСОБА_2 не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо не врахування судової практики судом першої інстанції, оскільки наведені в апеляційній скарзі постанови Великої палати Верховного суду стосуються інших правовідносин.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено,що між ВАТ «Сведбанк» ( правонаступник ПАТ «Сведбанк», ПАТ « Омега Банк», в подальшому ПАТ « Сведбанк» передав право вимоги АТ « Дельта Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2402/1207/71-032 від 16.12.2007 року та в забезпечення виконання кредитного договору, укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 . ( а.с. 50,52, 90-108)

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, а тому банк звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на квартиру шляхом її передачі у власність. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.11.2015 (цивільна справа № 750/8689/15-ц) звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом її передачі у власність банку в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 06.12.2007.

Отримавши у власність зазначену квартиру, 12.07.2017 АТ « Дельта Банк» здійснив її продаж з електронних торгів позивачеві за 253000 грн, що підтверджується копіями Протоколу електронних торгів № UА-ЕА-2017-06-12-23-000080-а і Договору купівлі-продажу від 26.07.2017 (а.с. 11-20); у день укладення цього договору позивач сплатив відповідачеві 253000 грн.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 06.02.2018 рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.11.2015 скасовано і в задоволенні позову про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 як предмету іпотеки відмовлено (а.с. 21-26).

В подальшому на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.07.2018 (цивільна справа № 750/1878/18), яке набрало законної сили 26.09.2018, витребувано квартиру АДРЕСА_1 у позивача як добросовісного набувача у власність ОСОБА_2 (а.с. 27-47).

На час розгляду справи судом право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:

а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.

Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, суть спору, позицію сторін, норми права які регулюють спірні правовідносини,підстави з яких судом першої інстанції було частково задоволено позовні вимоги позивача, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанці, оскільки судом вірно було зроблено висновок про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України та стягнення коштів як безпідставно набутих з відповідача ПАТ «Дельта Банк», а також суд вірно прийшов до висноску про відсутність правових підстав для застосування солідарного стягнення коштів із банку та ОСОБА_2

Грошові кошти в сумі 253000 грн хоча і вибули з власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, але застосування до спірних правовідносин положень ст.216 ЦК України є неможливим, оскільки на час розгляду даної справи судом ОСОБА_1 вже не є власником квартири, а тому повернення сторін правочину в першочергове положення не може бути застосовано. В даному випадку ОСОБА_1 має право витребувати зазначені кошти у особи ( банку) яка їх утримує без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). По-скільки власником даних коштів є лише банк то і право вимоги у ОСОБА_1 виникає лише до ПАТ «Дельта Банк». Відображення розміру дебіторської заборгованості по конкретному кредитному договору є внутрішніми проводками банку, який не позбавлений можливості провести будь-які коригування по рахунку. У власності ОСОБА_2 кошти в розмірі 253000 грн не перебувають.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що за рахунок особистих коштів ОСОБА_1 виконані кредитні зобов`язання ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк» не заслуговують на увагу.

Посилання ОСОБА_1 на судову практику Верховного суду також не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі постанови ухвалені у справах які не є подібними та в яких виникли інші правовідносини.

Не може бути задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , щодо необхідності застосування до спірних правововідносин ст. 1190 ЦК України, оскільки норми цієї статті не підлягають одночасному застосуванню з нормами ст.1212 ЦК України.

Отже, рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: