Номер провадження: 22-ц/813/7777/21
Номер справи місцевого суду: 501/4380/20
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/4380/20

Номер провадження: 22-ц/813/7777/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) Чорноморський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Чорноморського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про оспорювання батьківства і виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області, постановлену у складі судді Петрюченко М. І. 16 лютого 2021 року про повернення позовної заяви,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року адвокат Оксюта Марина Олександрівна, діюча від імені ОСОБА_1 , звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 , Чорноморського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про оспорювання батьківства і виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини (а. с. 2 - 3).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26 січня 2021 року позовну заяву представника ОСОБА_1 залишено без руху. Надано строк на усунення недоліків терміном, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, з урахуванням вимог викладених в ухвалі (а. с. 20 - 21).

Представник позивача надала заяву, в якій вказала, що їй відомі вимоги передбачені ч.3 ст. 175 ЦПК України, однак ці вимоги цивільно-процесуального кодексу не вказують на обов`язковевказання дати народження, ідентифікаційного коду, поштового індексу та іншої інформації відповідача, тощо. Вказані обставини не є підставою для залишення позову без руху. Щодо інших недоліків, зазначених в ухвалі суду, представник позивача зазначив, що вказані недоліки вирішуються на стадії підготовчого провадження (а. с. 24).

2.4 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16 лютого 2021 року позовну заяву представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Чорноморського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про оспорювання батьківства і виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини з додатками повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що не усунуто недоліки позову, викладені в ухвалі суду від 26 січня 2021 року, а саме - в позовній заяві не зазначено дату народження відповідача ОСОБА_2 , її реєстраційний номер облікової картки платника податків, офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти відповідачів, тощо (а. с. 26 - 27).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Оксюта М.О., діюча від імені ОСОБА_4 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) помилковим є посилання суду про наявність підстав для повернення позовної заяви; 2) помилковим є посилання суду на те, що позивач вказує на необов`язковість вказання дати народження відповідача та його місця реєстрації, у той час вказані данні позивачу невідомі (а. с. 30 - 31).

2.5 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.04.2021 року апеляційну скаргу адвоката Оксюти Марини Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 16 лютого 2021 року про повернення позовної заяви залишено без руху (а. с. 41).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Оксюти Марини Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 16 лютого 2021 року про повернення позовної заяви (а. с. 47).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.05.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 48).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3 Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Оксюти Марини Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

У грудні 2020 року адвокат Оксюта Марина Олександрівна, діюча від імені ОСОБА_1 , звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з вищевказаним позовом.

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 26 січня 2021 року позовну заяву представника ОСОБА_1 - залишено без руху, з підстав не зазначення дати народження відповідачки ОСОБА_2 , її реєстраційного номеру облікової картки платника податків, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідачки, тощо.

Крім того, судом зазначено, що в позові вказано іншого відповідача - "Чорноморський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області", тоді як 01.01.2020 року змінилась назва відповідної установи на - "Чорноморський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)".

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права, мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти

З вищенаведеного вбачається, що позивач повинен вказати дату народження та місце реєстрації відповідача, за умови наявності таких відомостей у нього. В даному випадку представник позивача неодноразово наголошував на тому, що йому вказані в ухвалі відомості не відомі. Також слід зауважити, що юридична назва іншого відповідача та питання щодо його заміни належним відповідачем може вирішуватись на стадії підготовчого провадження.

Отже, колегія суддів вважає, що повернення позовної заяви з підстав вказаних в оскаржуваній ухвалі суду є надмірним формалізмом та є перешкодою у реалізації права на доступ до правосуддя.

Такий висновок виходить з практики застосування Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція).

Так, відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії»).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцю і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04.12.1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Белле проти Франції» та «Нун`єш Діаш проти Португалії»).

У пункті 55 рішення у справі «Kreuz v. Poland» («Креуз проти Польщі») від 19.06.2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28.10.1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13.01.2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення Європейського суду з прав людини «De Geouffre de la Pradelle v. France» // Series A N 253- B).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Оксюти Марини Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи для до суду першої інстанції (Іллічівського міського суду Одеської області) для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Оксюти Марини Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 16 лютого 2021 року про повернення позовної заяви скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Чорноморського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про оспорювання батьківства і виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини - направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 02 липня 2021 року

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

С. О. Погорєлова