Провадження № 22-ц/801/370/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 рокуСправа № 127/14663/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

з участю секретаря судового засідання Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Венгрин О.О., в залі суду,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 26.01.2015. Його право власності на зазначену квартиру зареєстроване 04.12.2018. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та фактично проживають у квартирі АДРЕСА_1 без належних правових підстав, чим чинять позивачу, як власнику майна, перешкоди, а відтак позивач не може користуватись і розпоряджатись своїм майном. На вимогу позивача, як власника квартири, добровільно звільнити приміщення, відповідачі не реагують.

Таким чином, оскільки відповідачі створюють перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні його власністю - квартирою АДРЕСА_1 , останній звернувшись в суд із даним позовом, просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні вказаною квартирою шляхом виселення із неї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання іншого житла.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 і виселено із вказаної квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання іншого житла.

Вирішено питання про судові витати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є власником спірної квартири, тому має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, усунення порушень свого права власності.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Подана апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не є безсумнівним власником квартири АДРЕСА_1 , оскільки питання про законність придбання цієї квартири ОСОБА_1 у Приватного акціонерного товариства «Мегабанк» (ПАТ «Мегабанк») оспорюється в суді, і з часу придбання квартири ОСОБА_1 жодного разу у ній не з`являвся.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року постанову Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні (проведеному в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Згідно вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 26 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,3 кв. м, житловою площею 17,1 кв. м. Право власності на зазначену квартиру зареєстроване 04 грудня 2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 грудня 2018 року (т. 1 а.с. 4).

Згідно з довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №56092 від 19 вересня 2019 року в квартирі АДРЕСА_1 з 26 грудня 2016 року зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 119), їх реєстрація також підтверджується довідкою Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Житло - гарант»» (далі МКП «УК «Житло-гарант»») №4586 від 18 вересня 2019 року (т. 1 а. с. 116).

Відповідно до довідки МКП «УК «Житло - гарант» №4153 від 19 серпня 2019 року в квартирі АДРЕСА_1 відповідачка ОСОБА_4 була зареєстрована з 01 квітня 2001 року по 02 вересня 2014 року та повторно з 26 грудня 2016 року, відповідачка ОСОБА_3 була зареєстрована з 21 серпня 2001 року по 02 вересня 2014 року та повторно з 26 грудня 2016 року (т. 1 а.с. 72).

Після реєстрації шлюбу відповідачка ОСОБА_5 змінила прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. 1 а.с. 65).

04 січня 2019 року ОСОБА_1 надіслав відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вимогу про виселення, яка залишена ними без відповіді (т.1 а. с. 5).

Звернувшись в суд, ОСОБА_1 підставою вказаного позову визначено порушення його права власності на спірну квартиру.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 7 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто, будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що к ожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись в суд із даним позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення, позивач на підтвердження свого права власності на квартиру АДРЕСА_1 , якою користуються відповідачі, зробив посилання на договір купівлі - продажу від 26.01.2015, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року у цивільній справі №127/15802/15-ц, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ПАТ «Мегабанк», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 26 січня 2015 року недійсним (Т. 1 а.с. 89 96).

Однак, постановою Вінницького апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 26 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною 26 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №67.

Таким чином, правочин, який підтверджував набуття позивачем ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру та відповідно підтверджував правомірність звернення позивача в суд з даним позовом, визнано в судовому порядку недійсним, інших доказів, що підтверджують право власності останнього на вказану квартиру матеріали справи не містять, відтак ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим право власності позивача не порушено і відповідно у нього на даний час відсутні правові підстави заявляти вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження вказаною квартирою шляхом виселення із неї відповідачів.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у справі, що розглядається, у задоволенні позову відмовлено, тому в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152,6 грн.

Керуючись 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року скасувати, постановити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 1 152,6 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук