Справа № 136/63/21
УХВАЛА

іменем України

"23" червня 2021 р. м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., отримавши та розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №136/63/21, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною вище заявою, мотивуючи тим, що у провадженні Липовецького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа №136/63/21 за позовом ОСОБА_2 до нього, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Турбівської селищної ради Вінницької області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації, визнання договору купівлі продажу земельної ділянки недійсним.

ОСОБА_1 , будучи відповідачем у справі, вказує, що він є єдиним власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:2113 про визнання недійсним договору купівлі продажу якої пред`явлено позивачем ОСОБА_2 вимоги до суду, а також про визнання недійсним та скасування рішення 27 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради від 30.09.2014, яким було надано дозвіл попередньому власнику ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки кадастровий номер :01:004:2113.

Відповідач вказує у заяві, що на початку 2021 року, не чекаючи вирішення даного спору по суті позивач без відповідного дозволу зі сторони законного власника спірної земельної ділянки, тобто його, ОСОБА_1 , та без оформлення відповідної дозвільної документації розпочав будівельні роботи на земельній ділянці, зокрема збудовано фундамент та стіни з піно блоків, що вказує на те, що позивач будує житловий будинок, про що додано докази у вигляді фотознімків.

Відповідач вказує у заяві, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду згодом, оскільки в разі відмови в задоволенні позову будуть порушені його права, що буде наслідком вимушених дій спрямованих на відновлення його порушених прав.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали, що додані до заяви про забезпечення позову, а також матеріали цивільної справи в рамках якої подано заяву, дійшов висновку про таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що заявлені заявником заходи забезпечення позову у виді заборони ОСОБА_2 здійснювати будь які дії пов`язані із будівництвом на належній йому земельній ділянці не свідчать про те, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим, у зв`язку з їх неприйняттям.

Фактично за своїм змістом вони не є заходами забезпечення позову в даній справі щодо вимог про визнання незаконним та скасування рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації, визнання договору купівлі продажу земельної ділянки недійсним, а можуть бути самостійними вимогами відповідача до позивача, у відповідності до положень ст. 4 ЦПК України для звернення до суду за захистом його порушених прав.

При цьому, суд враховує, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Отож з`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про осіб, а також з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу, відсутність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, оскільки такий захід не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд дійшов висновку, що заява не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149-151, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №136/63/21.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницької апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя С.В. Шпортун