Справа № 157/346/21
Провадження №2/157/167/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Вавдіюк Т.О.,

представника позивачів - Скочиляс І.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися у суд з позовом, подавши позовну заяву, яка підписана їх представником - адвокатом Скочиляс І.М., у якому просять стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 15000 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 167 грн. 67 коп., три відсотки річних у розмірі 41 грн. 92 коп., понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн. та на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 17190 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 192 грн. 15 коп., три відсотки річних у розмірі 48 грн. 04 коп., та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн. В обґрунтування вимог зазначають, що 9 жовтня 2020 року близько 19 год. 55 хв. водій автомобіля ОСОБА_3 , рухаючись по автодорозі Р-14 сполученням Луцьк - Любешів поблизу с. Нові Червища Камінь-Каширського району здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ «УПСК». 29 жовтня 2020 року на адресу ПрАТ «УПСК» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування матері та батькові загиблого - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Загальна сума вимоги страхового відшкодування, заподіяною смертю ОСОБА_4 становить 64380 грн, з яких для матері загиблого ОСОБА_1 - 30000 грн. моральної шкоди, для батька загиблого ОСОБА_2 - 30000 грн. моральної шкоди та 4380 грн. витрат на поховання. Листом № 1745/18 від 26 листопада 2020 року відповідачем повідомлено про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання відповідачем рішення по кримінальній справі за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди, вказавши, що відповідно до ст. 36 Закону страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу. 28 грудня 2020 року на адресу відповідача надіслано заяву про долучення документів, а саме, постанови старшого слідчого СВ Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області про закриття кримінального провадження № 0000384 від 10 жовтня 2020 року. Листом № 4769/18 від 29 січня 2021 року повідомлено, що ПрАТ «УПСК» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування, а саме, на користь матері загиблого ОСОБА_1 15000 грн. моральної шкоди, батька загиблого ОСОБА_2 15000 грн. моральної шкоди і 2190 грн. витрат на поховання. Загальна сума страхового відшкодування складає 32190 грн. Зазначена сума становить 50% від заявленої суми на відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання. В подальшому 17 лютого 2021 року на адресу відповідача було скеровано досудову вимогу про проведення позивачам виплати страхового відшкодування (вих. № 000268/21) невідкладно протягом 7 календарних днів у розмірі 32190 грн. Станом на день подачі позову відповідачем не надано жодної відповіді та досудова вимога не виконана. Відмову ПрАТ «УПСК» у виплаті 50% страхового відшкодування є неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону. У даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2020 року в даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля марки «PEUGEOT PARTNER», н.з. НОМЕР_1 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. При цьому інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження відсутня. З огляду на наведене, відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПрАТ «УПСК» у повному обсязі. Наявні законні підстави для стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України для: матері загиблого - за період з 29 січня 2021 року по 3 березня 2021 року у розмірі 167 грн. 67 коп., батька загиблого - за період з 29 січня 2021 року по 3 березня 2021 року у розмірі 192 грн. 15 коп., також трьох процентів річних від простроченої суми боргу, для: матері загиблого - за період з 29 січня 2021 року по 3 березня 2021 року у розмірі 41 грн. 92 коп., батька загиблого - за період з 29 січня 2021 року по 3 березня 2021 року у розмірі 48 грн. 04 коп.

24 березня 2021 року представником позивачів - адвокатом Скочиляс І.М. до суду надіслано заяву про збільшення позовних вимог, в якій остання просить стягнути з ПАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 15000 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 391 гривні 64 копійки, три відсотки річних у розмірі 93 гривні 70 копійок, інфляційні витрати у розмірі 150 гривень, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 гривень; стягнути з ПАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 17190 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 448 гривень 82 копійок, три відсотки річних у розмірі 107 гривень 38 копійок, 171 гривню 90 копійок, та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 гривень.

Відповідач ПАТ «УПСК» 6 травня 2021 року надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначає, що 9 жовтня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Peugeot Partner» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 , внаслідок якої останній від отриманих тілесних ушкодження загинув на місці події. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Peugeot Partner», н.з НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/81228401 від 7 липня 2020 року. 10 жовтня 2020 року за фактом події було відкрито кримінальне провадження № 0000384, яке в подальшому постановою Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області від 30 листопада 2020 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 cт. 286 КК України. У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000384 була проведена інженерно-транспортна експертиза із дослідженням обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди. Висновком інженерно-транспортної експертизи № 570 від 25 листопада 2020 року встановлено, зокрема, що в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «PEUGEOT PARTNER», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування негайного гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху, як при дозволеній швидкості руху 90 км/год., так і при вирахуваній мінімальній 96,6 - 98 км/год. Тобто, у водія ОСОБА_3 була відсутня технічна можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, що є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути. Потерпілий ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень. Незважаючи на наявність постанови Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області від 30 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000384, у якій на підставі висновку інженерно-транспортної експертизи № 570 від 25 листопада 2020 року встановлено факт настання обставини непереборної сили (водій не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода), представник позивачів у позовній заяві не спростував цього і не зазначив переконливих обґрунтувань щодо створення аварійної ситуації самим водієм. ПрАТ «УПСК» є страховиком за полісом № АР/81228401, згідно з яким предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації зазначеного транспортного засобу. Цивільна відповідальність носить майновий характер: особа, яка заподіяла шкоду, зобов`язана повністю відшкодувати збитки потерпілому, тобто третій особі. Підписанням договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів даний обов`язок перекладається на страховика. Ураховуючи, що відсутність у водія ОСОБА_3 технічної можливості уникнути події є обставиною непереборної сили (узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.04.2020 р. по справі № 532/1374/18), ОСОБА_3 , як володілець джерела підвищеної небезпеки, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, звільняється від відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно, ПрАТ «УПСК» на підставі п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може бути відшкодована шкода, заподіяна при експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

24 червня 2021 року представником позивачів ОСОБА_5 подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що предметом спору у даній справі є стягнення недовиплаченого страхового відшкодування, а також стягнення пені та відсотків річних у зв`язку із несвоєчасною виплатою такого. Відповідачем при здійсненні страхового відшкодування незаконно відмовлено у виплаті 50% суми відшкодування шкоди, що стало підставою звернення до суду. В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода ОСОБА_4 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки. Однак у даній ситуації, смерть потерпілого пішохода настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не мав технічної можливості уникнути скоєння наїзду на нього. Законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого незалежно від його вини. Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки, загиблий пішохід, який у розумінні положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є потерпілим, цивільно-правова відповідальність якого не може бути застрахована у відповідності до положень цього Закону, рішення страховика (відповідача) про зменшення розміру страхового відшкодування наполовину є невірним, та таким, що не ґрунтується на положеннях вказаного Закону, тобто невмотивованим. Законодавством чітко встановлено, що поділ відповідальності відповідачем міг враховуватись у разі чіткого встановлення факту наявності умислу потерпілого або непереборної сили, а не звичайної необережності. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові старшого слідчого СВ Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2020 року, відсутня. Ні доказів умислу, ні доказів непереборної сили пішохода суду не надано, а тому підстави для звільнення відповідача як страховика, від обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, у даному випадку відсутні. Постановою про закриття кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди встановлено відсутність у діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тоді як цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена ст. 1187 ЦК України. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювана шкоди. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку посилається у відзиві представник відповідача. Також не мають правового значення посилання представника відповідача на ту обставину, що постановою старшого слідчого СВ Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області від 30 листопада 2020 року кримінальне провадження відносно водія ОСОБА_3 закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Окрім того, відповідачем залишено поза увагою норми ч. 3 ст. 1193 ЦК України, якими передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, їх представник - адвокат Скочиляс І.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з викладених у позовній заяві підстав та пояснила, що позивачами вживалися заходи щодо добровільного відшкодування матеріальної шкоди, проте відповідачем у повному обсязі старховее відшкодування не було виплачене.

Представник відповідача ПАТ «УПСК» у судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивачів, з`ясувавши обставини справи і дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 9 жовтня 2020 року близько 20 год. на автодорозі сполучення смт. Маневичі - смт. Любешів, на неосвітленому перехресті нерівнозначних доріг (примикання другорядної дороги в напрямку с. Нові Червища Камінь-Каширського району Волинської області) стався наїзд автомобілем марки «Peugeot Partner», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїжджу частину дороги зліва направо відповідно до руху транспортного засобу, в результаті чого останній від отриманих травм помер на місці події.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті автодорога сполученням смт. Маневичі - смт. Любешів (а.с. 9).

У зв`язку з зазначеною ДТП було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2020 року за № 0000384.

Постановою старшого слідчого СВ Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області від 30 листопада 2020 року зазначене кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно з полісом № АР8128401.

Батьки потерпілого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з якими проживав ОСОБА_4 (а.с. 10, 11) через представника ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» 29 жовтня 2020 року звернулися до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 29 січня 2021 року №4769/18 ПрАТ «УПСК» повідомило позивачам, що прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 32190 грн., з урахуванням тих обставин, що кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення та здобуті в ході досудового розслідування фактичні дані вказують на те, що водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом застосування екстренного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, а відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями декількох осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». Одним із видів страхового відшкодування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини по цьому виду страхування врегульовані, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктами 27.1-27.5 статті 27 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону № 1961-ІV.

Згідно з підпунктами 37.1.1-37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що загальна сума страхового відшкодування матері ОСОБА_1 становить 30000 грн. моральної шкоди, батькові ОСОБА_2 моральної шкоди 30000 грн. та 4380 грн. витрат на поховання.

Розмір страхового відшкодування визначено ПАТ «УТСК» на підставі п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-1V та виплаченого кожному з позивачів склав 50 відсотків від загальної суми страхового відшкодування.

Однак, зазначена норма Закону не підлягає до застосування у цьому випадку, і, окрім того, відсутні підстави також для зменшення розміру відшкодування у зв`язку з непероборною силою, на що посилається у відзиві на позов представник відповідача.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Зазначені правові висновки наведені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18)

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Настання страхового випадку слугує в силу ст. 979 ЦК України підставою для виплати страхувальникові чи іншій, визначеній у договорі страхування особі, страховиком страхової виплати.

Вищезазначена ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу визнана ПрАТ «УТСК» страховим випадком, тобто відповідач визнав подію, як таку, за яку наступає цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених судами обставин не виключається.

Законом гарантовано потерпілому виплату відповідного розміру відшкодування за шкоду, заподіяну його здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу, який він має право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу, незалежно від вини потерпілого, якщо не встановлено, що шкода завдана внаслідок його умислу або непереборної сили, чого за обставин цієї справи не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Посилання відповідача при прийнятті рішення на норму п. 36.1 ст. 36 Закону підлягають застосуванню, якщо йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована.

Положення п. 36.3 ст. 36 Закону стосується заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями за участю декількох транспортних засобів (наприклад: внаслідок зіткнення декількох транспортних засобів, наїзду на пішохода декількома транспортними засобами), а заподіяна шкода не може розподілятись між водієм транспортного засобу (в даному випадку - страховиком) та пішоходом, який загинув внаслідок наїзду на нього транспортного засобу.

У даній статті йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована.

Крім того, відповідно до п. 36.1 ст. 36 вказаного Закону, керуючись нормами Закону страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). При цьому Законом не передбачена можливість прийняття рішення страховиком про зменшення розміру страхового відшкодування із врахуванням дій потерпілого, який помер внаслідок ДТП за участю транспортного засобу.

Оскільки відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки була застрахована у відповідача, а тому на останнього (страховика) покладається обов`язок відшкодувати позивачам як батькам потерпілого завдану шкоду. При цьому відповідач не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому він має відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду, розмір якої підтверджено належними та допустимими доказами.

Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач повинен нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини особи, яка керувала таким джерелом, в даному випадку моральної шкоди та витрат на поховання в повному обсязі.

Не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п. 36.3 ст. 36 Закону, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини.

Положення п. 36.3 ст. 36 Закону стосується випадку передбаченому у ч. 2 ст. 1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів).

Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона, на думку суду, повинна відшкодовуватися у повному обсязі.

Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачам на половину, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 у розмірі 15000 грн., та на користь ОСОБА_2 у розмірі 17190 грн.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Приймаючи до уваги терміни не виплати страхового відшкодування, подвійну облікову ставку НБУ за кожен період, розрахунок пені, наданий позивачем, який відповідачем не спростовано, необхідно стягнути з відповідача пеню в сумі 391 грн. 64 коп. - ОСОБА_1 , та 448 грн. 82 коп. - ОСОБА_2 .

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, підлягає стягненню з страховика на користь позивачів три проценти річних: ОСОБА_1 - 93 грн. 70 коп., ОСОБА_2 - 107 грн. 38 коп., а також інфляційні втрати в сумі ОСОБА_1 - 150 грн., ОСОБА_2 - 171 грн. 90 коп.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з квитанціями до прибуткового касового ордера № 14 від 23 березня 2021 року та № 15 від 23 березня 2021 року, описом наданих адвокатом послуг, позивачкою ОСОБА_1 було сплачено адвокату 7500 грн., позивачем ОСОБА_2 - 7500 грн.

Відповідно до детального опису виконаних робіт вартість наданих адвокатом правових послуг кожному з позивачів становить: за аналіз документів та формування правової позиції щодо захисту порушених прав, пошук судової практики - 1000 грн., написання позовної заяви - 2000 грн., підготовка на написання інших процесуальних документів - 1500 грн. представництво у Камінь-Каширському суді Волинської області - 3000 грн.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону установлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Під іншими видами правової допомоги розуміються види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Враховуючи обсяг наданої адвокатом Скочиляс І.М. правничої допомоги обом позивачам по тих же правовідносинах (зокрема, підготовка однієї позовної заяви щодо обох позивачів, однієї заяви про збільшення позовних вимог щодо обох позивачів, підготовка однієї відповіді на відзив), обсяг і складність складених адвокатом процесуальних документів, затраченого часу на участь адвоката у судових засіданнях 14 квітня 2021 року, 23 червня 2021 року та 25 червня 2021 року, критерії реальності адвокатських витрат та розумності, а також беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд дійшов висновку, що на користь позивачів з відповідача належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмір по 5000 грн. (500 грн. аналіз документів, 2000 грн. - написання позовної заяви, підготовка відзиву на позовну заяву - 1000 грн., 2500 грн. - представництво у суді).

Отже, з відповідача на користь позивачів належить стягнути судові витрати по 5000 грн. на користь кожного.

Окрім того, оскільки позов задоволено повністю, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2270 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 12, 77-81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (місцезнаходження: вул. Кирилівська, 40, м. Київ, ЄДРПОУ - 20602681) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) страхове відшкодування у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 391 (триста дев`яносто одна) гривня 64 копійки, три відсотки річних у розмірі 93 (дев`яносто три) гривні 70 копійок, інфляційні витрати у розмірі 150 (сто п`ятдесят) гривень, а всього 15635 (п`ятнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 34 копійки.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (місцезнаходження: вул. Кирилівська, 40, м. Київ, ЄДРПОУ - 20602681) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) страхове відшкодування у розмірі 17190 (сімнадцять тисяч сто дев`яносто) гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 448 (чотириста сорок вісім) гривень 82 копійки, три відсотки річних у розмірі 107 (сто сім) гривень 38 копійок, 171 (сто сімдесят одна) гривня 90 копійок, а всього 17918 (сімнадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) гривень 10 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (місцезнаходження: вул. Кирилівська, 40, м. Київ, ЄДРПОУ - 20602681) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (місцезнаходження: вул. Кирилівська, 40, м. Київ, ЄДРПОУ - 20602681) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (місцезнаходження: вул. Кирилівська, 40, м. Київ, ЄДРПОУ - 20602681) в дохід держави 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається через Камінь-Каширський районний суд Волинської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/.

Дата складення повного тексту рішення - 30 червня 2021 року.

Головуючий: О. В. Антонюк