КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року

м. Київ

справа №756/10734/19

провадження № 22-ц/824/8172/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

треті особи - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року у складі судді Кириленко Т.В.

за заявою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком та встановлення порядку спілкування дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дітей з батьком та встановлення порядку спілкування дітей.

У березні 2021 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову.

В обґрунтування заяви зазначала, що відповідач ОСОБА_1 тривалий час ігнорує будь-яке спілкування із позивачем, не надаючи йому не лише можливості брати участь у спілкуванні з дітьми, а й взагалі не надає будь-якої інформації про стан здоров`я та розвитку дітей. Даними діями відповідач порушує права позивача на спілкування та участь у вихованні дітей, що не відповідає їх інтересам. Такі дії позивача можуть призвести до погіршення психо-емоційного зв`язку дітей з батьком та можуть в подальшому призвести до суттєвих труднощів при виконанні судового рішення.

На підставі викладеного, просила забезпечити позов шляхом визначення часу спілкування малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , а саме:

- кожної середи ОСОБА_2 забирає дітей після навчальних занять зі школи та до 21:00 год. того ж дня має повернути дітей за адресою їх фактичного місця проживання з матір`ю або доставити дітей в четвер зранку безпосередньо до школи на заняття;

- кожні перші та треті вихідні місяця ОСОБА_2 проводить разом з ними час, а саме: забирає дітей о 19:00 год. в п`ятницю за адресою їх фактичного місця проживання з матір`ю та в понеділок зранку зобов`язується доставити дітей до школи на навчальні заняття;

- свята: Новий рік, Різдво Христове, Великдень, а також дні народження дітей проводяться з одним з батьків почергово кожного року, а саме: святкуються зазначені свята протягом року почергово з одним із батьків;

- один місяць літа діти проводять із ОСОБА_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року заяву задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення у справі передавати малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьку ОСОБА_2 у суботу кожного першого та третього тижня місяця з 10:00 до 18:00 год. та у неділю кожного другого та четвертого тижня місяця з 10:00 до 18:00 год.

В іншій частині заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 19 квітня 2021 рокупозивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову без належного з`ясування всіх обставин справи, передчасно, при постановленні ухвали було допущено порушення норм процесуального права.

Зазначає, що місцевий суд, постановивши ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, фактично вирішив частину позовних вимог, що є недопустимим.

Уважає, що судом першої інстанції при постановленні ухвали було враховано виключно інтереси відповідача, а інтереси дітей не враховані взагалі.

03 червня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , в якому остання просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано норми процесуального та матеріального права, а також встановлено всі обставини, що мають значення для забезпечення позову.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити щ підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справ повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, суд першої інстанції керувався положеннями статей 149-153 ЦПК України та виходив з того, що встановлення обов`язку для матері надавати батьку дітей для спілкування у вихідні дні без ночівлі у останнього (що було б вже частковим вирішенням даного спору між сторонами по суті) є належним заходом забезпечення позову в даній справі та відповідатиме інтересам насамперед дітей та буде достатнім для мети забезпечення позову.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду не відповідає вказаним нормам, що згідно статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, до яких, зокрема, відноситься заборона вчиняти певні дії, встановлення обов`язку вчинити певні дії, інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Перелік видів забезпечення позову, наведений у частині першій статті 150 ЦПК України, не є вичерпним, у зв`язку з чим, за наявності відповідного клопотання, можуть бути застосовані й інші його види, проте з урахуванням обмежень, встановлених частинами четвертою - десятою зазначеної статті.

Пленум Верховного Суду України в пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, цивільний процесуальний кодекс не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

Виходячи з викладеного, не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в частині другій статті 149 ЦПК України, за винятком випадків, коли такі наслідки безпосередньо випливають із суті рішення, дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що вимогами ОСОБА_2 є визначення місця проживання дітей з батьком та встановлення порядку спілкування дітей, а позову ОСОБА_1 - визначення місця проживання дітей.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, виходячи з позовних вимог, місцевий суд, встановивши графік побачень малолітніх дітей з батьком та зобов`язавши батьків дотримуватись його, фактично частково вирішив спір між сторонами.

Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті місцевим судом, за своїм змістом є тотожними заявленим зустрічним позовним вимогам, що відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Окрім того, стороною відповідача на підтвердження невиконання та/або утруднення виконання можливого рішення суду не надано жодних доказів, з яких би вбачалось існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Виходячи з викладеного, клопотання про забезпечення позову не може бути задоволено.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що питання щодо задоволення заяви про забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду з такою заявою у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову призведуть до утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року - скасувати.

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «29» червня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик