КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 362/593/20 Головуючий у 1 інстанції: Ковбель М.М.
провадження № 22-ц/824/3362/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Желепи О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який обгрунтовувала тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано 17.03.2016 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається в Центрі ПК ППС Національного транспортного університету за спеціальністю «Туризм», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 3 000 гривень.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи від 31.01.2020 року і до часу закінчення донькою навчання, але не довше досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 2500 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмір 840 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Скаргу обґрунтовує тим, що суд частково задовольнив позов з підстав, які не були доведені позивачкою, а призначений розмір аліментів є несправедливим, оскільки становить більше 37% заробітку. Також вказує, що здійснюючи розподіл судових витрат, судом порушено ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що відповідач є працездатною особою, неофіційно займається підприємницькою діяльністю, інших утриманців не має, а отже, може приймати участь в матеріальному забезпеченні своєї дочки, яка продовжує навчання.

Крім того, відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що його матеріальний стан не дає йому змоги приймати участь в матеріальному утриманні дитини, що продовжує навчання та яка потребує такої допомоги.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що дитина навчається на контрактній основі і домовленості між сторонами з приводу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, не досягнуто.

Ухвалене судом рішення в частині стягнення аліментів відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки №18/677ст від 19.12.2019 року, ОСОБА_3 є студенткою 1 року навчання Центру ПК ППС Національного транспортного університету за спеціальністю «Туризм», заочної форми навчання за кошти фізичних осіб від 01.09.2019 року до 30.06.2022 року.

Згідно з договором №4261-19 про надання освітніх послуг між Національним транспортним університетом та ОСОБА_3 від 22.08.2019 року, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 22800 гривень.

Відповідач посилається на те, що він фактично втратив працездатність, надаючи медичну документацію, в той же час надаючи довідку №1 від 24 липня 2020 року ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якої останній працює від 24 липня 2020 року на посаді слюсара-ремонтника з окладом 5000 гривень.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п.20 Постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Батьки дитини повинні сумлінно виконувати свої батьківські обов`язки і дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини виходячи тільки з найкращих інтересів дитини.

Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини зазначено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей».

На підставі наведеного, суд першої інатснції дійшов вірного висновку про наявність обов`язку відповідача піклуватися та матеріально забезпечувати свою доньку, тобто сплачувати аліменти на її утримання на період навчання.

За ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, судом вірно враховано те, що дитина навчається на контрактній основі і між сторонами з приводу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, домовленості не досягнуто.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд вірно вважав, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1 500 гривень щомісячно, починаючи від дня звернення до суду з позовом та до закінчення донькою навчання, але не довше досягнення дитиною 23 років.

Проте, здійснюючи розподіл судових витрат, суд першої інстанції допустив порушення вимог ст.141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви ОСОБА_2 не сплачувала судовий збір на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з п.п.6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 3 000 гривень щомісяця, від дня подання позовної заяви (31 січня 2020 року) і до закінчення нею навчання чи до досягнення 23 років (в залежності від того, яка з цих обставин настане першою).

Відповідно до довідки №18/677ст від 19.12.2019 року, ОСОБА_3 , 2000 року народження, буде вчитися до 30.06.2022 року.

Тобто, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти за 29 місяців (від 31 січня 2020 року до 30 червня 2022 року), що складає 87 000 грн. (ціна позову).

Згідно з п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, судовий збір, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, складає 870 грн. (1% від 87 000 грн.).

Оскільки судом першої інстанції позов задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1500 гривень щомісячно, то відповідачу слід зменшити судовий збір та стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 435 грн. (1% від 43 500 грн.).

Крім того, за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави судовий збір у розмірі 608 грн. 70 коп. пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, за рахунок держави підлягає відшкодуванню відповідачеві судовий збір у розмірі 173 грн. 70 коп. (608 грн. 70 коп. - 435 грн.).

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2020 року змінити в частині розміру судових витрат, які підлягають стягненню.

В решті рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2020 року змінити в частині розміру судових витрат та компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави судовий збір у розмір 173 (сто сімдесят три) грн. 70 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: