Справа № 369/5037/21
Провадження № 2-о/369/181/21
РІШЕННЯ

Іменем України

29.06.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Янченка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чухрій Ольга Степанівна про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до суду із вказаною заявою.

Свої вимоги заявник мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 .

Заявник є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 Дарницьким бюро РАЦС від 15.0.1966 року.

03.04.2021 року заявник звернулася до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чухрій О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва по причині відсутності підтверджуючих документів про фактичне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заявник зазначає, що не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством термін, так як починаючи з 2012 року постійно проживала разом з батьком, так як він потребував постійного догляду у зв`язку з погіршенням стану здоров`я за адресою: АДРЕСА_1 і тому вважала, що таку заяву подавати не треба.

Зі слів заявника, встановлення факту її постійного проживання на час відкриття спадщини разом з її померлим батьком має для неї юридичне значення, так як вона зможе оформити права на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Посилаючись на викладене вище та законодавство, заявник просила суд встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини разом з її померлим батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.04.2021 було відкрито провадження у даній справі, зобов`язано Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чухрій Ольгу Степанівну надати суду належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання заявник та її представник не з`явились, представник заявника подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю.

Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення заяви, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації смерті Головного управління юстиції у місті Києві від 28.09.2019р.

Померлий є батьком заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 Дарницьким бюро РАЦС від 15.08.1966 року.

Заявник змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 при укладені шлюбу, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 виданий Маліновським відділом ЗАГС м. Одеси від 06.01.1990року.

Спадщина, що відкрилася після смерті батька, складається з земельної ділянки державний акт серія ЯК № 290486 від 20.09.2011року кадастровий номер № :03:006:0022 за адресою: АДРЕСА_2 ).

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_2 потребував сторонньої допомоги та не міг самостійно пересуватися, що підтверджується довідкою ДП «ІНСТИТУТ ТРАВМАТОЛОГІЇ ТА ОРТОПЕДІЇ» 06.06.2012р.

Також суд встановив, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 був госпіталізований до Центрального госпіталю Військово-медичного управління СБУ неврологічне відділення з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІІ стадії, ІІ ступеня, ризик 4; церебральний атеросклероз; дисципркуляторна енцефалопатія ІІІ ст.; залишкові явища гострого порушення мозкового кровообігу в басейні правої СМА; залишкові явища ЗЧМТ; забою головного мозку (2015) у вигляді глибокого спастичного лівобічного геміпарезу, вираженого інтелектуально - мнестичного зниження, астено-депресивного синдрому (тобто деменція) та при виписці зазначено, що пацієнт потребує постійного спеціального стороннього догляду.

9 листопада 2018 року заявник підписала договір з ТОВ «Пансіонат «ЗОЛОТА ОСІНЬ» про розміщення та догляд за батько ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що потребував спеціального та цілодобового догляду. Заявник сплачувала кошти за утримання померлого батька в пансіонаті, привозила їжу. Також заявник забезпечила належні умови життя свого батька (їжа, ліки, медичний догляд тощо).

В 2013 році заявник оформила квартиру за адресою : АДРЕСА_1 , де проживав та був зареєстрований батько Заявника ОСОБА_2 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 03.04.2021 року заявник звернулася до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чухрій О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, приватний нотаріус в той же день надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з наступних підстав: згідно ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець який бажає прийняти спадщину не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Винятком є ч. 3 ст.1268 ЦК України, у відповідності до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Для підтвердження факту постійного проживання з спадкодавцем на день смерті не було надано підтверджуючих документів.

Інших спадкоємців померлого, які б прийняли спадщину, судом встановлено не було.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм.

Ст. 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 тощо.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до положень частини третьої ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця (ст.1220 ЦК України) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03.04.2004, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло (житловий будинок, квартира, гуртожиток, готель, інше приміщення, придатне для проживання в ньому), в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання заявника і навпаки не може бути доказом того, що заявник не проживав зі спадкодавцем, оскільки, сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Аналогічні позиції сформульовані у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17 та постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц.

Також в абз.3 П.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК ( 435-15 ). Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Отже останнє місце реєстрації померлого було в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить заявнику на праві свідоцтва на спадщину за законом.

У ході розгляду справи було встановлено, що заявник дійсно постійно проживала зі своїм батьком ОСОБА_2 на час його смерті у своїй квартирі.

Тобто, заявник прийняла спадщину після смерті свого батька і є єдиною спадкоємицею померлого за законом.

Проте, у позасудовому порядку встановити факт постійного проживання зі спадкодавицею на час її смерті заявник можливості не має, хоча цей факт має для неї юридичне значення, так як без його встановлення вона не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тобто оформити права на успадковане нею майно після смерті її матері, в тому числі й на квартиру АДРЕСА_1 .

З огляду на вказане заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чухрій Ольги Степанівни про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) зі спадкодавцем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , народився в місті Тбілісі, Грузія), який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 на час відкриття його спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 05.07.2021 року.

Суддя А.В. Янченко