Провадження №2/760/4428/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря - Омелько Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом і просить визнати громадянина України ОСОБА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою номер

АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що 24 травня 1993 року ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ), набула право власності на квартиру номер АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 24 травня 1993 року № 394 та інформацією з технічного паспорту на квартиру номер АДРЕСА_1 .

Вказує, що факт зміни прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва 14 січня 1995 року.

У позові посилається на те, що станом на 02 грудня 2020 року в квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 - син позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районною управління юстиції у м. Києві 07 березня 2012 року; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка позивача, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Відділом РАЦС Залізничного райвиконкому м. Києва 05 січня 1985 року (копія додається); що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва.

Зазначає, що з 31 грудня 2018 року, по момент подання позовної заяви, відповідач не проживає в квартирі, що підтверджується актом про фактичне не проживання осіб від 03 грудня 2020 року, витрат на утримання квартири не несе, комунальні платежі не сплачує, а отже не вчиняє жодних дій, направлених на те, щоб зберегти за собою право користування квартирою.

З огляду на викладене просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

03.02.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтування відзиву вказано, що з 31 грудня 2018 року по час написання відзиву відповідач не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , а (постійно проживає на території США з 31 грудня 2018 року), витрат на утримання квартири не несе, комунальні платежі не сплачує.

У відзиві зазначено, що відповідач визнає, що у нього відсутній намір зберегти за собою право користування вищевказаною квартирою.

Посилається на те, що у відповідача відсутні будь-які заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, як і відсутні заперечення щодо заявленого розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи.

У відзиві просить позовну заяву задовольнити.

Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Із наявної в матеріалах справи довідки КВ-2020 № 39641 від 10.12.2020, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київським міським бюро технічної інвентаризації» вбачається, що згідно з даними реєстрових книг бюро, кв. АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_1 (російською мовою) на підставі довідки, виданої ЖБК «Гідроприлад-1» №394від 24.05.1993 та зареєстрованого в бюро 03.06.1993 за реєстровим № 110/33818.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 14 січня 1995 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва вбачається, що 14.01.1995 укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - ОСОБА_6 ; дружині - ОСОБА_1 .

З повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07 березня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , батьком вказаний ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 13649519 від 02.12.2020 за адресою: АДРЕСА_2 , значаться зареєстрованими: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно наявного в матеріалах справи акту про фактичне не проживання осіб № 226 від 03.12.2020, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований та фактично не проживає з 31 грудня 2018 року за адресою:

АДРЕСА_3 .

Також, судом встановлено, що згідно довіреності від 19 листопада 2020 року, посвідченої віцеконсулом Генерального консульства України в Нью-Йорку (Сполучені Штати Америки) Кравцовим В.О., ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями у взаємовідносинах з юридичними та фізичними особами, державними органами, підприємствами, установами, організаціями, незалежно від підпорядкування та форм власності, у тому числі, але не обмежуючись, в органах місцевого самоврядування, районній, міській та державній адміністраціях, центрах надання адміністративних послуг. Департаменті з питань реєстрації, відділах з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб у місті Києві, органами управління житлово-комунального господарства об`єднаннями співвласників багатоквартирного будинку, органах газопостачання, водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електропостачання, центрах комунального сервісу міста Києва з питань: зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстрації нового місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Вказані обставини відповідачем визнані та сторонами не спростовувались.

Крім того, суд враховує позицію відповідача, щодо визнання позову та визнання його таким, що втратив право користуватися вказаним житловим приміщенням.

Так, згідно зі ст. 391 ЦКУ власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушено право та з яких підстав.

Статтею 405 ЦКУ передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно постанови КЦС ВС від 9 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18 підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Зважаючи на зазначені обставини, свідому поведінку відповідача, яка свідчить про втрату ним інтересу до житлового приміщення, не проживання у зазначеній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , суд дійшов висновку, що у відповідача відсутній намір зберегти за собою право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання ОСОБА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_3 .

Керуючись ст.ст. 41,47 Конституції України, ст.ст. 9,64,65,156 ЖК України, ст.ст. 15,16,317,319,328,383,391 ЦК України, ст.ст. 4,5,12,13,76-82,141,259,263- 265,268,273,280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. А. Усатова