КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2654/2021 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ нежитлового приміщення,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ нежитлового приміщення. Зазначили, що у 2015 році сторони є співвласниками в рівних частках нежитлового приміщення № 160, загальною площею 246 кв.м, яке розташоване у АДРЕСА_1 (по 1/3). Відповідачка відмовляється нести витрати на ремонт приміщення.Ними розроблено робочий проект щодо розподілу нежитлового приміщення на рівні частини та замовлено експертний висновок №14/09-ШД щодо можливості розподілу вказаного приміщення на три рівні частини, згідно з яким розподіл можливий з урахуванням того, що перегородки займуть площу 9,3 кв. м, тож до розподілу належить 236,7 кв. м. Таким чином, згідно варіанту № 1 приміщення можливо розділити на три рівні частини площею 78,90 кв.м. Просили поділити в натурі нежитлове приміщення № 160, загальною площею 246 кв. м, яке розташоване у АДРЕСА_1 між власниками, шляхом виділу в натурі кожному зі співвласників частини вказаного нежитлового приміщення, а саме: визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення №160-1, загальною площею 78,90 кв. м, за ОСОБА_3 - на нежитлове приміщення № 160-3, загальною площею 78,90 кв. м, яке розташоване у АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 - на нежитлове приміщення № 160-2, загальною площею 78,90 кв.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року в позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Проситьскасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, пославшись на роз`яснення, викладені в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності», оскільки вони стосуються поділу квартири. Предметом позову в даній справі є поділ нежитлового приміщення. Згідно висновку ПП «Техбудексперт» від 14 вересня 2016 року нежитлове приміщення після поділу буде мати відокремлені частини із самостійними виходами.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року скасовано постанову Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання відповідачка повторно ОСОБА_4 не з`явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками нежитлового приміщення №160, загальною площею 246 кв. м, розташованого у АДРЕСА_1 . Кожний з них є власником 1/3 частини вказаного нежитлового приміщення (а.с. 1-8 т. 1).

Розпорядженням № 630 Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 грудня 2014 року, новозбудованому житлово-громадському комплексу у Шевченківському районі м. Києва присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .

На замовлення ОСОБА_3 14 вересня 2016 року ПП «Техбудексперт» склало висновок №14/09-16/БУД будівельно-технічного дослідження по розподілу нежитлового приміщення №160 по АДРЕСА_1 . Відповідно до вказаного висновку згідно діючих Державних будівельних норм та технічного паспорта поділ приміщення АДРЕСА_1 , у співвідношенні по 1/3 можливий. Є можливість розподілу нежитлового приміщення на три рівних частини без приміщень спільного користування. При цьому площа приміщення зменшиться на площу, яку займуть перегородки; варіант розподілу можливий, якщо: провести перепланування приміщення на 3 рівних частини, при цьому площа перегородок, потрібних для розподілу приміщення становить 9,30 кв. м, тоді розмір приміщення становитиме 236,70 кв. м., частка кожного із співвласників буде 78,90 кв. м, відповідно до додатку №1 до висновку (а.с. 9-14 т. 1).

Позивачами замовлений робочий проект по розподілу нежитлового приміщення №160, загальною площею 246 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_1 , який виконаний ФОП ОСОБА_5 (а.с. 29-129т. 1).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ нежитлового приміщення № 160, загальною площею 246 кв. м, яке розташоване у АДРЕСА_1 ., оскільки внаслідок поділу нежитлового приміщення буде зменшена його площа, що зачіпає інтереси відповідачки. Згода відповідачки на перепланування та зменшення її частки відсутня.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України власник на власний розсуд володіє, користується, розпоряджається своїм майном.

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Таке право є складовою прав співвласника майна, яке перебуває у спільній частковій власності. Співвласник майна, яке перебуває у спільній частковій власності, має право в будь-який момент порушити питання про виділ його частки в натурі.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 364 ЦК України майно не підлягає поділу в натурі, якщо воно є неподільним.

Згідно з ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ нежитлового приміщення № 160, загальною площею 246 кв. м, яке розташоване у АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з наданих проектів не вбачається, що приміщення після поділу матиме відокремлені частини із самостійними виходами.

Разом з тим, суд не звернув уваги що згідно експертного дослідження №14/09-16/БУД ПП «Техбудексперт» від 14 вересня 2016 року поділ спірного нежитлового приміщення в натурі можливий, кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину приміщення із самостійним виходом.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ нежитлового приміщення № 160, загальною площею 246 кв. м, яке розташоване у АДРЕСА_1 .

Також відповідно до висновку №14/09-16/БУД будівельно-технічного дослідження по розподілу нежитлового приміщення №160 по АДРЕСА_1 від 14 вересня 2016 року, складеного ПП «Техбудексперт», згідно визначеного варіанту поділу нежитлове приміщення підлягає поділу на три рівних частини без приміщень спільного користування, якщо провести перепланування приміщення, уставивши перегородки, площа перегородок, потрібних для розподілу приміщення становить 9,30 кв. м, тоді розмір приміщення становитиме 236,70 кв.м., частка кожного із співвласників буде 78,90 кв.м.

При цьому колегія суддів враховує, що частки співвласників при поділі приміщення залишаться рівними - 1/3 частини, пропорційно зменшиться лише площа приміщення відокремлених частин. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України

від 7 червня 2017 р. № 406 роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, технічне переоснащення внутрішніх систем, включені до переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ нежитлового приміщення № 160, загальною площею 246 кв. м, яке розташоване у АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку №14/09-16/БУД будівельно-технічного дослідження по розподілу нежитлового приміщення від 14 вересня 2016 року, за ОСОБА_2 підлягає визнанню право власності на нежитлове приміщення №160-1, загальною площею 78,90 кв. м, за ОСОБА_3 - на нежитлове приміщення № 160-3, загальною площею 78,90 кв. м, за ОСОБА_4 - на нежитлове приміщення № 160-2, загальною площею 78,90 кв.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , задовольнити.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року та ухвалити нове судове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ нежитлового приміщення.

Поділити в натурі нежитлове приміщення № 160, загальною площею 246 кв. м, яке розташоване у АДРЕСА_1 між власниками, з проведенням перепланування приміщення шляхом установлення перегородок, площа яких становить 9,30 кв.м, виділивши в натурі кожному зі співвласників рівні частки вказаного нежитлового приміщення.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення №160-1, загальною площею 78,90 кв. м, розташоване у АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення №160-3, загальною площею 78,90 кв. м, розташоване у АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення №160-2, загальною площею 78,90 кв. м, розташоване у АДРЕСА_1 .

Дані про учасників справи.

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.