Справа № 310/6999/19
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2021 року м.Бердянськ

Бердянськийміськрайонний суд Запорізькоїобластіускладі:

головуючого: судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

позивача- ОСОБА_1 ,

представника позивача- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бердянську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недостовірної та такої, що принижує честь, гідність та ділову репутацію священника ПЦУ ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , інформації, розміщеної на сайті соціальної мережі 'Facebook' та стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн. Позов мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у групі БРД Бердянськ, на сайті соціальної мережі 'Facebook', за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 був опублікований матеріал під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». У відповідь на коментарі позивачів до цієї статті, користувач соціальної мережі 'Facebook' під ніком « ОСОБА_5 » почав висловлюватись на адресу позивачів у грубому, принизливому тоні, ображав сім`ю позивачів та розповсюджував негативну та неправдиву інформацію в брутальній, принизливій та непристойній формі (пунктуація та орфографія збережена):

1.- «Дык секту вести ума много не надо, вон жену воровку блудливую нашел. Людей грязью поливает, политика и почетаниематерщинника сармата для него святое, за деньги душу дьяволу продал видать. Жена демоница на людей бросается. Вор с воровочкой спелись. ОСОБА_6 и храм у тебя без людей. Вернее сектанское сбореще которых ты за лохов держишь... ОСОБА_7 ... ОСОБА_8 ... Добро ненавистник»;

2.- «JuliaNikolaiev юмор? Да твой муж бухает дерется а потом заявы пишет»;

3.- «JuliaNikolaiev ваша упс не церковь вовсе на мой взгляд. Священик продажный матушка в прошлом воровайка, узелки слабые?»

4.- « ОСОБА_9 в-районе 8го марта секта, мне не важно чья, но поп там драчун и пьянчуга и жена его не порядочная, ведут аморальный образ жизни и вмешиваются в политику. Такого быть не должно».

Фактично, відповідач розповсюдив недостовірну інформацію про те, що позивач Священник ПЦУ ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями та займається крадіжками, позивач ОСОБА_3 займається крадіжками, а домовий храм в ім`я Святої Живоначальної Трійці, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є сектою. Вказали, що вищевказана інформація, розповсюджена відповідачем є недостовірною та розпалює міжрелігійну ворожнечу.

Жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не існує. Позивачі, перейшовши до профілю відповідача, з`ясували, що під ніком « ОСОБА_5 » зареєстрований користувач ОСОБА_10 , тобто відповідач. На його сторінці було розміщене його фото, разом з донькою та з донькою і дружиною, що дозволило його ідентифікувати, як відповідача у даній справі.

З метою з`ясування причин та підстав поширення відповідачем недостовірної інформації та розпалювання ним міжрелігійної ворожнечі, 04.08.2019 року позивачі приїхали до відповідача за місцем його проживання, їх зустріч була знята на відео. За поведінкою відповідача було зрозуміло, що він впізнав позивачів, не опирався, фактично зізнався, що ці коментарі робив він, але вибачатись не забажав, знов називав позивачів сектою та, судячи з його суджень усім було зрозуміло, що під ніком « ІНФОРМАЦІЯ_4 » дописи у соціальної мережі 'Facebook', за посиланням у коментарях до матеріалу під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », зроблені саме відповідачем ОСОБА_11 . Після вищевказаного приїзду 04.08.2019 року, відповідач видалив свою сторінку у соціальній мережі Facebook'. Автоматично, видалились і всі його коментарі з мережі.

Але 05.08.2019, відповідач створив нову сторінку « ІНФОРМАЦІЯ_5 » і знову почав робити дописи у яких фактично підтвердив, що користувачі «Дмитрий Бердянск» та « ІНФОРМАЦІЯ_5 », це одна і та сама особа.

Позивач ОСОБА_3 вказала, що, враховуючи характер та обсяг страждань (душевних та психічних), яких вона зазнала, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням стану здоров`я, ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану, враховуючи, що ця інформація була викладена в брутальній, принизливій, образливій, зневажливій та непристойній формі оцінює моральну шкоду у сумі 1 000 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник-адвокат Коробко С.Є. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та надали судові пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог у повномуобсязі.

Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 21.11.2019 скерував до суду відзив на позовну заяву, в котрому позовні вимоги не визнав у повномуобсязі та зазначив, що жодного відношення до особи «Дмитрий Бердянск» не має та ніколи не мав. Хто ця особа та чи існує насправді, йому невідомо. Хто та з якою метою використав його особисті світлини , пояснити не може. Дозволу на їх використання він особисто не надавав. Стверджує, що не створював даний обліковий запис (аккаунт) у соціальній мережі Facebook, ніколи не мав доступу до нього, не викладав на ньому будь-яких дописів, публікацій, фото, відео, коментарів, тощо, та не здійснював його адміністрування та модерацію. Дозволу нікому на створення зазначеного облікового запису (аккаунту), його адміністрування та модерацію він також не надавав.

Суд, заслухав позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1від 27.02.2009 року зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Обов`язок доказування поширення відносно неї інформації певною особою покладений саме на позивача.

На підтвердження поширеної відносно позивачів інформації саме відповідачем ОСОБА_4 позивачами надані наступні докази:

1.Скріншоти особистої сторінки в соціальній мережі Facebook користувача « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (відповідача), який поширив недостовірну інформацію про позивачів, яка містить фотокартки та інформацію, які дають змогу ідентифікувати користувача « ІНФОРМАЦІЯ_4 », як відповідача у даній справі. (додаток №1 до даного позову, на 3-х аркушах).

2.Скриншоти недостовірноїі нформації, поширеної в соціальній мережі Facebook користувачем « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (відповідачем). (додаток №2 до даного позову, на 4-х аркушах).

3.Скриншоти особистої сторінки в соціальній мережі Facebook користувача « ІНФОРМАЦІЯ_5 », яка створена відповідачем після видалення ним користувача « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (додаток № НОМЕР_1 до даного позову, на 11-ті аркушах.)

4.Скриншоти переписки в соціальній мережі Facebook користувача « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (відповідача) з іншими користувачами мережі, де він підтверджує своє авторство щодо поширення ним недостовірної інформації про позивачів від імені користувача «Дмитрий Бердянск» та те, що під іменем користувача «Дмитрий Бердянск», інформацію поширював саме відповідач. (додаток №4 до даного позову, додатки, на 8-й аркушах).

І також суду був наданий відеозапис, зроблений позивачем ОСОБА_1 , його розмови і прихожан церкви з ОСОБА_4 біля будинку останнього, а також за клопотанням позивача ОСОБА_1 були допитані свідки прихожані церкви, які разом з ним їздили додому до ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протокол до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України ( далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно , правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін ( позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того,

що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду.

Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів та доказів не збирає.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України« Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року зазначено, що належним відповідачем у разі поширення інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

У статті 1 Закону України «Про телекомунікації» від 18 листопада 2003 року № 1280-IV зазначено: домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється;

доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікаціїдіяльностіюридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.

Поняття «веб-сайт» міститься у наказі Державного комітету інформаційно їполітики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25 листопада 2002 року № 327/225 «Про затвердження Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади та Порядку функціонування веб-сайті в органів виконавчої влади», згідно з яким веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет.

Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім`я. Доменне ім`я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того, щоб сайт був позначений конкретним доменним ім`ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім`я у відповідному домені.

Скріншоти особистої сторінки в соціальній мережі Facebook користувача « ІНФОРМАЦІЯ_4 », скриншоти особистої сторінки в соціальній мережі Facebook « ІНФОРМАЦІЯ_5 », переписка в соціальній мережі користувача « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з іншими користувачами, де він, на думку позивачів, підтверджує, що саме він поширив недостовірну інформацію відносно позивачів під іменем користувача « ІНФОРМАЦІЯ_4 » достоменно не свідчать про те, що аккаунт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » був створений саме користувачем « ОСОБА_12 », в переписці не звучить таке твердження.

Окрім, цього суду не надано доказів хто саме є власником доменного імені « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Проаналізувавши письмові докази , надані суду позивачами, скриншоти переписки із соціальної мережі Інтернет, суд не встановив, що користувач « ОСОБА_5 » та користувач « ІНФОРМАЦІЯ_5 » це одна і та ж сама особа.

Свідки, допитані судом за клопотанням позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які є прихожанами церкви в ході судового розгляду показали, що читали коментарі в фейсбуці некого « ОСОБА_16 », які допустив принизливі висловлювання на адресу позивачів в своїх коментарях, також показали, що разом з ОСОБА_1 їздили додому до ОСОБА_17 , оскільки позивач та вони вважали, що це саме він поширив відносно позивачів недостовірну інформацію в фейсбуці.

В ході розмови з ОСОБА_18 , показали свідки, їм стало зрозуміло, що саме він поширив цю інформацію під ніком « ОСОБА_5 », оскільки він впізнав їх, в ході розмови з ними допускав такі ж висловлювання, як і коментарях до статті, не заперечув, що спілкувався в фейсбуці.

Судом також оглянутий відеозапис цієї розмови, який був зроблений позивачем та долучений до позову.

Із оглянутого відеозапису достоменно не вбачається, що ОСОБА_19 поширив саме ту інформацію, на яку зазначено в позові під аккаунтом « Дмитрий Бердянск».

Дійсно , на відео ОСОБА_19 каже, що спілкувався в соціальній мережі Facebook, іноді щось коментував, йому відома церква, де священником є ОСОБА_1 , він також читав статтю « Год убийству Сармата», враховуючи висловлювання, які він допускав в ході бесіди.

В бесіді ОСОБА_20 також неодноразово висловлював свою думку на деякі події, установи та осіб міста, але тверджень того, що він під акаунтом «Дмитрий Бердянск» коментував статтю і вів переписку з ОСОБА_21 , він не висловлював.

Позивачем не надано жодного допустимого доказу відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, що ОСОБА_19 є реєстрантом (власником) доменного імені 'Дмитрий Бердянський' або власником домену, як і доказів, хто є власником доменного імені « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Суд зауважує, що певні обставини підтверджуються тільки певними доказами, в даному випадку, належним доказом, хто є власником доменного імені «Дмитрий Бердянск», хто є реєстрантом цього імені, можуть свідчити тільки письмові докази, а саме, письмові дані із системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Відповідних клопотань позивачами не заявлялося, а враховуючи змагальність цивільного процесу, суд не наділений правом збору доказів.

Тому суд дійшов висновку, що позивачами не доведений суду факт поширення відносно них недостовірної інформації, що принижує їх честь, гідність та ділову репутацію саме відповідачем ОСОБА_4 , і, як слід, позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючисьст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недостовірної та такої, що принижує честь, гідність та ділову репутацію священника ПЦУ ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , інформації, розміщеної на сайті соціальної мережі 'Facebook' та стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн., відмовити.

Апеляційнаскарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивн участини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцятиднів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриттічи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивачі: ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 22 лютого 2021 року.

Суддя Н. І. Черткова