Справа № 466/7964/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар Репета К. М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Свідуновича Р. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Львівгаз"(Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»), з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

12 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Львівгаз"(Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»), з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити дії, в якій позивач просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Львівгаз» здійснити їй перерахунок фактичного об`єму спожитого газу, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 3, січня 2019 року № 63 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» з квітня 2017 року по теперішній час у розрахунку із 3,29 кубічних метрів за людину за календарний місяць та судові витрати покласти на відповідача.

В подальшому представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Мукан Б. С. подано заяву про зміну позовних вимог, у якій просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» здійснити перерахунок фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання згідно із діючими нормами споживання природного газу у період нарахування, починаючи з квітня 2017 року споживачу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивача.

Обґрунтування позивача.

Позивач ОСОБА_2 зазначила, що вона разом із своєю родиною: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Вона є побутовим споживачем природного газу, який використовує газ лише для приготування їжі, та який постачається до квартири не обладнаної індивідуальним приладом обліку.

Враховуючи приписи постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016року № 203 «Про норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників» та постанови Кабінету міністрів України № 63 від 30 січня 2019 року, позивач мав сплачувати за отримані газ та послуги газопостачання за календарний місяць у розрахунку із 3,3 куб.м. за людину, а з 09 серпня 2018 року 3,29 куб.м., в даному випадку із розрахунку на трьох людей, що проживають у вище вказаній квартирі 9,9 куб.м., а з серпня 2018 року 9,87куб.м.

Проте, починаючи із квітня 2017 року вона отримує розрахунки за газ та послуги з газопостачання, що ґрунтуються на показниках загальнобудинкового лічильника газу, а саме: за травень 2017 року 20,866 куб.м., що складає 6,95 куб.м. на людину; за грудень 2017року 15,36 куб.м., що складає 5,12 куб.м. на людину; за січень 2018 року 26,76 куб.м., що складає 8,92 куб.м. на людину; за квітень 2018 року 20,48 куб.м., що складає 6,82 куб.м. на людину; за січень 2019 року 26,85 куб.м., що складає 8,95 куб.м. на людину; за травень 2019 року 22,88 куб.м., що складає 7,63 куб.м. на людину; за листопад 2019 року 26,49 куб.м., що складає 8,83 куб.м. на людину; за січень 2020 року 33,13 куб.м., що складає 8,28 куб.м. на людину.

Вважає таке нарахування незаконним, тому змушена звернутись до суду з позовом.

Обґрунтування заперечень відповідача.

20 листопада 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» заперечив позовні вимоги, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві представник відповідача зазначає, що п.п. 1-3 постанови КМУ № 63 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та додаток до неї втратили чинність на підставі постанови КМУ № 143 від 27.02.2019. Згідно Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» побутовий споживач не позбавлений права за свій кошт придбати індивідуальний прилад обліку природного газу. Облік природного газу за адресою: АДРЕСА_2 здійснюється на підставі загальнобудинкового ВОГ. Між співвласниками даного будинку та АТ «Львівгаз» відсутній спір як в частині здійснення облікування природного газу за допомогою загальнобудинкового ВОГ. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

14 грудня 2020 року у судовому засіданні представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Мукан Б. С. подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що наведені заперечення представником відповідача абсолютно не спростовують позовні вимоги щодо здійснення перерахунку позивачу ОСОБА_2 фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання, згідно із нормами споживання природного газу, відповідно до діючих протягом розрахункового періоду норм чинного законодавства. Крім того, відповідач не доводить достовірність проведеного розрахунку за показами загальнобудинкового лічильника газу. Тому вважає незаконним та недоведеним прийняте рішення відповідачем про здійснення розрахунку за спожитий природний газ по загальнобудинковому лічильнику газу.

Процесуальні дії суду по справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Мукан Б. С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити.

Представник відповідача АТ «Львівгаз» - адвокат Свідунович Р. І. у судовому засіданні заперечив позовні вимоги, покликаючись на мотиви викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно довідки № 40 від 15.09.2020, виданої ОСББ «Фенікс-1012», позивач ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_3 та онукою ОСОБА_4 проживають у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Позивач являється побутовим споживачем природного газу, який використовує лише для приготування їжі. Квартира АДРЕСА_1 не обладнана індивідуальним приладом обліку газу.

Починаючи з квітня 2017 року нарахування оплати за спожитий газ та послуги з газопостачання по квартирі АДРЕСА_1 ґрунтуються на показниках загальнобудинкового лічильника газу та на підставі загальнобудинкового ВОГ, а саме: за травень 2017 року 20,866 куб.м., що складає 6,95 куб.м. на людину; за грудень 2017року 15,36 куб.м., що складає 5,12 куб.м. на людину; за січень 2018 року 26,76 куб.м., що складає 8,92 куб.м. на людину; за квітень 2018 року 20,48 куб.м., що складає 6,82 куб.м. на людину; за січень 2019 року 26,85 куб.м., що складає 8,95 куб.м. на людину; за травень 2019 року 22,88 куб.м., що складає 7,63 куб.м. на людину; за листопад 2019 року 26,49 куб.м., що складає 8,83 куб.м. на людину; за січень 2020 року 33,13 куб.м., що складає 8,28 куб.м. на людину.

Згідно ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як передбачено ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Як встановлено у судовому засіданні позивач є споживачем природного газу, а відповідач ПАТ «Львівгаз» є Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до ст. 14 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

У судовому засіданні встановлено, що тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Як передбачено ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 20 цього Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498.

Відповідно до п. 1.3. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Судом встановлено, що позивач приєднався до цього типового договору розподілу природного газу, так як щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме Розділом IV. «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», Розділом V. «Права та обов`язки споживача» та Розділом VІ. «Права і обов`язки постачальника». Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500, констатує, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.

Згідно п. 2.1. даного договору, ПАТ «Львівгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам, в необхідних об`ємах (обсягах), а ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

За змістом статті 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», споживачі природного газу - фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Відповідно до вимог цього Закону, із змінами згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які набрали чинності 23.01.2018, визначений порядок встановлення лічильників газу споживачам. У разі не встановлення населенню лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем порушено вимоги Кодексу газорозподільних систем, зокрема, пунктом 3 глави 4 «Порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення)» розділу IX вказаного кодексу передбачено, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. Побутовий споживач - це споживач, який споживає газ у своєму помешканні і квартирі). Загальнобудинковий лічильник рахує газ, спожитий цілим будинком, тобто всіма побутовими споживачами, а також юридичними особами та суб`єктами господарської діяльності, розташованими в будинку.

Тому лічильник газу не забезпечує і не може забезпечити облік споживання кожного окремого побутового споживача. Вказаний нормативний акт НКРЕ, окрім того, що надає газорозподільним підприємствам право встановлювати загальнобудинкові лічильники, містить також пряму вказівку на застосування норм споживання до побутових споживачів, помешкання яких не обладнані лічильником.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 не обладнана індивідуальним приладом обліку газу, нарахування позивачу ОСОБА_2 як власнику квартири і споживачу газу обсягу та плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового лічильника за травень 2017 року 20,866 куб.м., що складає 6,95 куб.м. на людину; за грудень 2017року 15,36 куб.м., що складає 5,12 куб.м. на людину; за січень 2018 року 26,76 куб.м., що складає 8,92 куб.м. на людину; за квітень 2018 року 20,48 куб.м., що складає 6,82 куб.м. на людину; за січень 2019 року 26,85 куб.м., що складає 8,95 куб.м. на людину; за травень 2019 року 22,88 куб.м., що складає 7,63 куб.м. на людину; за листопад 2019 року 26,49 куб.м., що складає 8,83 куб.м. на людину; за січень 2020 року 33,13 куб.м., що складає 8,28 куб.м. на людину, суд вважає неправомірним.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про здійснення перерахунку фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання згідно із діючими нормами споживання природного газу у період нарахування починаючи з квітня 2017 року споживачу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 суд вважає підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12,13, 141, 258, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Львівгаз"(Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»), з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» здійснити перерахунок фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання згідно із діючими нормами споживання природного газу у період нарахування починаючи з квітня 2017 року споживачу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (м. Львів, вул. Золота,42 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень, 00 коп.).

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_1

Відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» адреса: 79039, м. Львів, вул. Золота,42 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 лютого 2021 року.

Суддя П. Т. Едер