ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/662/21Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/879/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

представника Київської обласної прокуратури -

Безкоровайної О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/662/21 за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Київській області та Київської обласної прокуратури на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року, ухвалене суддею Білосевич Г.С., повний текст якого складено 18 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції (ГУНП) в Київській області, Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, він з 12 квітня 2012 року працював на посаді провідного інженера відділу нагляду за дотриманням правил ведення лісового господарства ДСЛП «Київлісозахист». 06 червня 2017 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Досудове розслідування у справі здійснювалось слідчим відділенням Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУНП в Київській області. 31 липня 2017 року прокурором затверджено обвинувальний акт за ознаками ніби-то вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. 25 січня 2021 року прокурором винесено постанову про відмову від підтримання обвинувачення у кримінальному провадження №0000636 від 12 липня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. 18 лютого 2021 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом постановлена ухвалу про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України. Зазначив, що у зв`язку з некомпетентністю та незаконністю дій органу досудового розслідування та прокуратури, йому безпідставно повідомлено про підозру, затверджено обвинувальний акт та направлено його до суду. Факт його незаконного перебування під слідством у зв`язку з підозрою у вчиненні тяжкого злочину та судовий розгляд кримінального провадження, які в сукупності тривали 3 роки 8 місяців та 12 днів, негативно відобразились на його житті. Так, працюючи на посаді провідного інженера-лісопатолога відділу нагляду за дотриманням правил ведення лісового господарства ДСЛП «Київлісозахист», він був наділений адміністративно-господарськими функціями та, у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, приймав різного роду рішення, видавав дозвільну документацію. Притягнення його до кримінальної відповідальності внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури негативно вплинуло на його відносини з колегами, друзями, батьками та іншими членами родини, призводило до виникнення домашніх конфліктів, порушило його нормальні життєві зв`язки, непоправно погіршило його авторитет серед оточуючих людей. Він був позбавлений можливості продовження звичного для себе способу життя та реалізації своїх звичок і бажань.

У зв`язку з викладеним просив суд стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету, шляхом безспірного списання коштів державного бюджету на його користь 450000 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями органом досудового розслідування та прокуратури.

Окрім того, позивачем було подано уточнення до розрахунку сум, які підлягають стягненню. Зазначив, що 266571 грн. 48 коп. із заявлених 450000 грн. становить гарантований державою мінімум відшкодування моральної шкоди. Однак, враховуючи обставини справи, явну необґрунтованість пред`явлених йому підозри та обвинувачення вважає, що дана сума не є співмірною із заподіяною йому моральною шкодою. Тому просив додатково стягнути 183428 грн. 52 коп. з розрахунку 4163 грн. 83 коп. за кожен повний місяць перебування під слідством.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 264000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ГУНП в Київській області судовий збір в розмірі 2640 грн. на користь ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), р/р UA0026001 код 22030106.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ГУНП в Київській області та Київська обласна прокуратура подали на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга ГУНП в Київській області мотивована тим, що позивач не навів міркувань, з яких він виходив, визнаючи розмір завданої моральної шкоди, а також не обгрунтував існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним, на його думку, діянням, не надавши документального підтвердження погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, викликаних неправомірними, на думку позивача, діями або бездіяльністю органу досудового розслідування. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку з викладеним просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга Київської обласної прокуратури мотивована тим, що позивачем не наведено доводів на підтвердження заподіяння моральних страждань, настання інших негативних явищ, переживань, тощо. Крім того, доводи про стягнення саме 450000 грн. та додатково 183428 грн. 52 коп. фактично не обґрунтовані. Позивачем при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди безпідставно завищена сума стягнення у порівнянні із мінімальним розміром, визначеним у ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Разом з тим, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування та прокуратури у ході досудового розслідування кримінального провадження, чи його судового розгляду. Звертає увагу на те, що здійснення досудового розслідування кримінального провадження стосовно позивача та судовий розгляд не призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків чи додаткових зусиль для організації життя. Останній міг продовжувати працювати та вести звичний спосіб життя, що свідчить про відсутність будь-яких істотних страждань чи інших негативних наслідків морального характеру.

У зв`язку з викладеним просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзиви на апеляційні скарги від учасників по справі до суду не надходили.

В судовому засіданні представник апелянта Київської обласної прокуратури - Безкоровайна О.А. свою апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином буди повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

06 червня 2017 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 КК України (а.с.4-6).

25 січня 2021 року прокурором у кримінальному провадженні, за погодженням з керівником Бориспільської місцевої прокуратури, винесено постанову про відмову від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні №0000636 від 12 липня 2017 року стосовно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України (а.с.7-9).

18 лютого 2021 року ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження №0000636 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України - закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України (а.с.10-11).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закону…) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону… встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону… право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 4 Закону… встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону… розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вказана норма закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Апеляційний суд зазначає, що згідно постанови про відмову від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні №0000636 від 12 липня 2017 року стосовно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, вбачається, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не підтверджено зібраними у ході досудового розслідування та суду доказами.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок перебування під слідством, враховуючи постановлення судом ухвалу про закриття кримінального провадження в зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, є правомірним.

Разом з тим, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено в 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебував під слідством і судом з 06 червня 2008 року (повідомлення про підозру) по 18 лютого 2021 року (ухвала суду про закриття кримінального провадження), тобто 44 місяці.

Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування складає 264 000.00 грн. (44 місяців х 6000 грн.).

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції правильно застосував положення частини третьої статті 13 Закону…

Зокрема, визначив розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи те, що тривалий час перебування під слідством негативно вплинув на душевні і психічні страждання позивача, якому були утрудненні можливі життєві зв`язки, спілкування і стосунки з оточуючими людьми, він не мав можливості нормально працювати, не міг реалізувати своє конституційне право на працю.

Моральною шкодою визнаються душевні страждання, заподіяні позивачеві внаслідок пред`явлення обвинувачення, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та тривалого перебування під слідством і судом впродовж 44 місяців, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, діловими партнерами, інших негативних наслідків морального характеру, а саме: стражданнях внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, порушенні та зміні у негативний бік його установлених зв`язків та звичок, погіршенні відносин з оточуючими.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано дійшов до переконання, що моральна шкода в розмірі 264000 грн. буде співмірна із перенесеними позивачем моральними стражданнями.

Доводи апелянтів про те, що позивач не навів міркувань, з яких він виходив, визнаючи розмір завданої моральної шкоди, а також не обгрунтував існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним, на його думку, діянням, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач набув право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування, органами прокуратури, у зв`язку із чим позивачу були заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, що свідчить про наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та виною останніх в її заподіянні.

Твердження апелянтів на те, що сума присудженого відшкодування шкоди не має бути джерелом незаконного збагачення, суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки в даній справі суд стягнув моральну шкоду в розмірі 264 000 грн., який становить гарантований державою мінімум відшкодування моральної шкоди.

Посилання апелянтів про те, що здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки визначений судом розмір моральної шкоди 264 000 грн. є не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не призводить до її збагачення.

Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд виходить з наступного.

Статті 1167, 1173, 1176 ЦК України, на які посилався позивач у позовній заяві, є спеціальними та передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Також законодавцем передбачені особливості справляння судового збору за розгляд цієї категорії справ судом.

Так, пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, судовий збір не справляється.

Колегія суддів приходь до висновку, що даний спір про відшкодування моральної шкоди, який розглядається у межах справи щодо незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури, є спором майнового характеру, а також про те, що до даної категорії спорів не можуть бути застосовані положення пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, суд першої інстанції, надаючи оцінку предмету, підставам позову та суб`єктному складу, визначеному скаржником у позовній заяві, повинен був застосувати положення частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено випадки, за яких судовий збір не справляється, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що несплата позивачем судового збору за подання позовної заяви в даній категорії справ є підставою для стягнення судового збору з відповідача ГУНП в Київській області в порядку ст.141 ЦПК України.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області судового збору в розмірі 2640.00 грн. - скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 30 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді