Справа № 638/12/21
Провадження № 2/638/10/21
25.06.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Хайкіна В.М.
за участю секретаря Запорожець Д. Д.
з участю судового розпорядника Календіної А. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
04.01.2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме позивач просить суд: 1) стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму матеріального збитку в розмірі 221040,00 грн.; 2) стягнути з відповідача ОСОБА_2 вартість проведеного звіту №247/2020 від 04.07.2020 р. в розмірі 1500,00 грн.; 3) стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору 2225,40 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.06.2020 року в м. Харків водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Клочківська, 250, не вибрав безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем Volkswagen Passat, з наступним наїздом на перешкоду цегляний паркан. В діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та його протиправні дії призвели до наслідків ДТП та пошкодження належного позивачу майна, Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_1 . Вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_1 згідно висновку експерта становить загалом 221040,00 грн. Просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму матеріального збитку в розмірі 221040,00 грн., а також судові витрати.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд за його відсутністю.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно приписів статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла.
Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Судом встановлено, щопозивачу ОСОБА_1 належить право власності на автомобіль Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджує свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а. с. 4).
08.06.2020 року, о 21:10 год. в м. Харків водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Клочківська, 250, не вибрав безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_3 з наступним наїздом на перешкоду - цегляний паркан. Автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки.
Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року, провадження по справі відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі частини 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10.2019 року, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
У вказаній постанові суддею зроблено висновок про те, що ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адмінітсратвине правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями ОСОБА_2 , який керував автомобілем Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_1 , і заподіянню шкоди вказаному транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є позивач ОСОБА_1 , існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Згідно звіту №247/2020 від 04.07.2020 року про оцінку автомобіля Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_1 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді станом на 08.06.2020 року без урахування величини втрати товарної вартості складає 221040, 00 грн. (а. с. 9-13)
Таким чином, позивачем правомірно заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і ці вимоги повинні бути задоволені в повному об`ємі.
Згідно вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
З урахуванням наведеного, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, а також витрати, пов`язані із проведенням експертизи.
Керуючись статтями 4, 5, 11-13, 43, 76-77, 81, 83, 141, 263-265, 268, 272-274, 279, 280-284, 354 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , завдану матеріальну шкоду у розмірі 221040 (двісті двадцять одну тисячу сорок) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 2225 (дві тисячі двісті двадцять п`ять) грн. 40 коп., а також витрати, пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., а всього стягнути 3725 (три тисячі сімсот двадцять п`ять) грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: