Справа № 347/257/21
Провадження № 2/347/274/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

23 червня 2021 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Кіцули Ю.С.,

за участю:

секретаря Удудяк І.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник третьої особи Книщук Р.В. ,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Косівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

08.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Косівської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування вимог покликався на те, що з 2004 року з відповідачем проживали в цивільному шлюбі. Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент звернення до суду з позовом відповідач ОСОБА_3 продовжує бути зареєстрованою в житловому будинку позивача, однак з 2017 року не проживає там. Неповнолітня дочка сторін проживає разом з позивачем (батьком). Щодо проживання неповнолітньої дочки з позивачем, відповідач не заперечувала. Однак з часу окремого проживання жодної участі у вихованні спільної дочки відповідач ОСОБА_3 не приймає, не цікавиться життям дочки, не виявляє бажання спілкуватися. В той же час, позивач забезпечив дочці гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Між ним та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини. Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання дочки, позивач ОСОБА_1 просив позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дочки сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

В позовній заяві ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування з органу опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання на 30.03.2021 року.

30.03.2021 року розгляд справи було відкладено на 13.04.2021 року у зв?язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному.

Ухвалою від 13.04.2021 року залучено до участі у справі орган опіки та піклування Косівської міської ради у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Зобов?язано орган опіки та піклування Косівської міської ради надати письмовий висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5 .

Ухвалою від 28.04.2021 року продовжено органу опіки та піклування Косівської міської ради строк для надання висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5 .

Ухвалою від 14.05.2021 року закрито підготовче судове засідання, та призначено справу до розгляду по суті на 02.06.2021 року.

02.06.2021 року без виходу до нарадчої кімнати судом ухвалено відкласти судовий розгляд справи у зв?язку з відсутністю даних про належне повідомлення відповідача про розгляд справи.

Про судове засідання на 23.06.2021 року відповідач ОСОБА_3 була повідомлена належним чином, що підтверджується відстеженням трекеру пересилання поштового відправлення (а.с.63)

Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, жодних заяв від неї не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подала, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.64).

Згідно довідки виданої Городянським старостинським округом, в житловому будинку в АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 . Проте ОСОБА_3 з січня 2017 року в даному житловому будинку не проживає, участі у вихованні неповнолітньої дочки ОСОБА_5 не приймає (а.с.8, 19).

Згідно акту обстеження господарства жителя с. Город, Косівського району, Івано-Франківської області ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_5 повністю знаходиться на утримання свого батька (позивача). Мати ОСОБА_3 близько чотирьох років не проживає за місцем реєстрації, участі у вихованні дочки не приймає, та матеріально її не забезпечує (а.с.28).

Рішенням виконавчого комітету Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області №62 від 28.04.2021 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1978 року народження, відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.51).

Висновком органу опіки та піклування від 28 квітня 2021 року N 62 визнано за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 52).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дочки.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19).

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно копії свідоцтва про народження, сторони по справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час неповнолітня дочка сторін проживає разом із батьком (позивачем) ОСОБА_1 , в житловому будинку в АДРЕСА_1 . Місце проживання неповнолітньої дочки було визначено, за обопільною згодою обох батьків, та самої дитини.

В судовому засіданні позивач ствердив, що зі слів дочки, йому відомо, що відповідач (мати дитини) перебуває за межами України. При цьому позивач також ствердив, що дочка періодично спілкується зі своєю матір`ю по телефону. З 2017 року, коли позивач змінила своє місце проживання, вона періодично навідувалась в школу до дитини, час від часу цікавилась її життям. Також позивач ОСОБА_1 ствердив, що йому відомо, що позивач, перебуваючи за кордоном, ймовірно, створила іншу сім`ю, та не бажає повертатися на Україну. Саме дані обставини стали підставою для звернення до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав матері відносно дочки ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні неповнолітня дочка сторін ОСОБА_5 ствердила, що напередодні судового розгляду справи спілкувалась з матір`ю. Їй відомо, що мати перебуває за кордоном в Чеській Республіці. З матір`ю періодично, раз в два дні спілкується по телефону, зокрема за допомогою мобільних додатків для спілкування. Останній раз мати дарувала їй подарунки в місяці лютому поточного року. Також неповнолітня ОСОБА_5 , ствердила, що підтримує спілкування з батьками матері, які проживають в с. Вовчківці, Снятинського району. Також зазначила, що під час судового розгляду повідомила матері про існуючий позов в суді, на що мати відреагувала засмучено, однак не заперечувала проти такого, якщо це справді є бажанням дитини. Слід також зазначити, що неповнолітня ОСОБА_5 , в судовому засіданні вважала за необхідне позбавити відповідача (свою матір) батьківських прав відносно неї.

Представник третьої особи: органу опіки та піклування, підтримав наданий висновок, та вважав, за необхідне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її дочки ОСОБА_5 , оскільки відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини.

Аналізуючи наведені факти, суд приходить до переконання про відсутність достатніх підстав для задоволення позову. Так, суд погоджується з доводами сторін, що мати (відповідач ОСОБА_3 ) не бере участі у вихованні дитини належним чином. Однак суд враховує той факт, що мати підтримує спілкування з дочкою саме за своєю ініціативою, проінформована про те, в якому навчальному закладі навчається дочка. До виїзду відповідача за межі України, вона брала участь у вихованні дитини. Вказані обставини на переконання суду свідчать про те, що мати вчиняє активні дії та має інтерес щодо участі у вихованні дитини.

Суд звертає увагу, що права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Указану правову позицію викладено також у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі N 753/2025/19 (провадження N 61-1344св20).

Що стосується висновку органу опіки то піклування, то такий оцінюється судом критично, оскільки його зміст фактично дублює дані, зазначені в акті обстеження матеріально-побутових умов. Крім того, інформація, зазначена у висновку, про те, що дитина давно спілкувалась з матір`ю у телефонному режимі не відповідають дійсності, зокрема, свідченням, які надала 16-річна дочка сторін в судовому засіданні. При цьому, представник третьої особи ствердив, що жодних дій про необхідність звернути увагу матері на більш активну участь у вихованні своєї дочки, органом опіки та піклування не вживалося.

Що стосується думки самої дитини - ОСОБА_5 , про доцільність позбавлення її матері батьківських прав, то суд зауважує, що вік і рівень розвитку дитини дозволяють їй усвідомлено висловити свою думку стосовно питання позбавлення батьківських прав. Разом з тим суд критично оцінює її думку, оскільки така була висловлена невпевнено, дитина вагалась, була розгубленою та виявляла байдужість. При цьому суд зауважує, що має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК). При вирішенні даної справи суд вважає, що думка дитини, хоча і має важливе значення, однак не може бути вирішальною у даному спорі, враховуючи тривале проживання дитини з батьком, а також інші обставини, що характеризують спірні правовідносини, що не виключає можливість непрямого впливу батька на думку дитини.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що обставини, на які посилається позивач у своєму позові, наразі не можуть бути підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав, обставини дійсної справи свідчать про відсутність належного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності належного спілкування, різних світоглядів. Суду не надано доказів того, що мати не має шансу на виправлення своєї поведінки щодо участі у вихованні дочки, тому з урахуванням думки дитини, її віку (16 років), яка через нетривалий час досягне повноліття, суд вважає в даному випадку неправильним розривати зв`язок з матір`ю на цей час й вважає за необхідне надати можливість виправитися матері в майбутньому. Згідно роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На підставі Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 171 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Косівської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування Косівської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_3 щодо дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Косівський районний суд Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 30 червня 2021 року.

Суддя Ю.С. Кіцула