Справа № 131/1129/20
Провадження № 22-ц/801/171/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Балтак Д. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 рокуСправа № 131/1129/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Берегового О. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником - адвокатом Піпко Андрієм Миколайовичем, на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 29 жовтня 2020 року в м. Іллінці суддею цього суду Балтаком Д. О. , дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, мотивуючи його тим, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розлучення батьків проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2011 року у справі № 2-936/11 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи із 03 листопада 2011 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідач ухилявся від сплати аліментів, в результаті чого станом на 15 травня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 99463,50 грн.

З 01 вересня 2017 року син навчається в Іллінецькому державному аграрному коледжі на денній державній формі навчання, період навчання: з 01 вересня 2017 року по 01 липня 2021 року.

З 01 вересня 2019 року донька навчається у Вінницькому торговельно-економічному інституті за умовами договору про навчання на денній формі, період навчання: з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року.

Пославшись на викладене та на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітніх дітей в розмірі по 2000 грн щомісячно, починаючи з 01 вересня 2020 року до досягнення 23 років за умови продовження навчання.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для особи відповідного віку починаючи з дня звернення позивача до суду з даною позовною заявою, а саме: з 28 вересня 2020 року і до закінчення нею навчання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для особи відповідного віку починаючи з дня звернення позивача до суду з даною позовною заявою, а саме з 28 вересня 2020 року і до закінчення ним навчання.

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на порушення вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначила, що оскаржуване відповідачем рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7).

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2011 року у справі № 2-936/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи із 03 листопада 2011 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 36406804 за період з 01 січня 2017 року по 15 травня 2020 року ОСОБА_2 станом на 15 травня 2020 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 99463,50 грн (а. с. 10-11).

31 липня 2020 року Іллінецькою міською радою Іллінецького району Вінницької області видано ОСОБА_1 довідку № 1546 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а. с. 6).

28 липня 2020 року Вінницьким торговельно-економічним інститутом видано довідку про те, що ОСОБА_5 є здобувачем ОС «бакалавр» 2 курсу денної форми навчання. Період навчання: з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року. Стипендію не отримує (а. с. 9).

06 серпня 2020 року Іллінецьким державним аграрним коледжем видано довідку про те, що ОСОБА_4 навчається на денній державній формі навчання на 4 курсі в групі Л-41 за спеціальністю «Лісове господарство». Стипендію не отримує. Період навчання: з 01 вересня 2017 року по 01 липня 2021 року (а. с. 8).

До апеляційної скарги скаржником було долучено нові докази, а у апеляційній скарзі заявлено клопотання про їх долучення, мотивоване тим, що відповідач не зміг надати відзиву на позов і вказані докази у зв`язку з перебуванням з 23 жовтня 2020 року по 30 жовтня 2020 року на лікуванні.

Оцінивши доводи заявленого клопотання, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч. 1 ст. 126 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 1 ЦПК України).

Принципи змагальності сторін та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом є складовими основних засад цивільного судочинства. Зокрема принцип змагальності сторін покладає на кожну із них обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд лише сприяє їм у реалізації процесуальних прав.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен ураховувати як вимоги статті 83 ЦПК України щодо строків подання доказів, так і вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, а також виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19.

З матеріалів справи видно, що ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 вересня 2020 року, у якій відповідачу надано 15-ти денний строк з дня отримання цієї ухвали для подачі відзиву на позовну заяву, ОСОБА_2 отримав 02 жовтня 2020 року (а. с. 12-14), проте, у встановлений судом строк, а саме до 19 жовтня 2020 року, відзив він не надав.

За таких обставин, доводи клопотання про наявність підстав для долучення до матеріалів справи нових доказів у зв`язку з перебуванням відповідача з 23 жовтня 2020 року по 30 жовтня 2020 року на лікуванні та, як наслідок, неможливості вчасно подати їх до суду першої інстанції, апеляційний суд вважає безпідставними, отже у прийнятті нових доказів необхідно відмовити.

За приписами ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей. Більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу.

На підставі викладених норм права та встановлених у справі обставин, зокрема відсутності належних та допустимих доказів можливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітнім дітям, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, оскільки позивачем не доведено наявності у відповідача будь-якого доходу чи майна, за рахунок якого він мав би можливість сплачувати аліменти на повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 531/582/18.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання повнолітніх дітей аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, отже рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2020 року підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позову.

Крім того, визначаючи період стягнення аліментів, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 199 СК України, стягнув аліменти на повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, до закінчення їх навчання, а не до досягнення ними 23 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 141 ЦПК України).

За таких обставин, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог та задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір в розмірі 1261,20 грн, сплачений за подачу апеляційної скарги, компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Піпко Андрієм Миколайовичем, задовольнити, рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей.

Судовий збір в розмірі 1261,20 грн, сплачений за подачу апеляційної скарги, компенсувати ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало