ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/4/21 Номер провадження 22-ц/814/1534/21Головуючий у 1-й інстанції Кириченко О. С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянувши в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2021 року, ухвалене суддею Кириченко О.С., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Полтавська птахофабрика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

05 січня 2021 року Приватне акціонерне товариство «Полтавська птахофабрика» звернулося з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики № 442 у розмірі 20 000,00 грн. та судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що 16.10.2019 р. між сторонами укладено договір позики № 442, відповідно до якого відповідачу було надано грошові кошти у позику у сумі 20 000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язаний був повернути таку позику не пізніше дня звільнення (п.4 договору позики). Позивач вказує, що у встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач 03.09.2020 направив відповідачу вимогу про повернення позики, яку відповідач залишив без задоволення.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2021 року позов Приватного акціонерного товариства «Полтавська птахофабрика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Полтавська птахофабрика» грошові кошти в сумі 20 000,00 грн. в рахунок сплати боргу за договором позики № 442 від 16 жовтня 2019 року.

Сплачений Приватним акціонерним товариством «Полтавська птахофабрика» судовий збір за подання позову до суду в розмірі 2102,00 грн. компенсовано за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до вимоги позивача про повернення коштів за договором позики №442, укладеного між сторонами 16.10.2019 року, відповідачем не було здійснено жодного платежу. Належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення позики у строки, у розмірі та у валюті, визначеному договором позики. Оскільки судом встановлено невиконання відповідачем умов договору позики щодо повернення отриманої суми у розмірі 20 000,00 грн. у добровільному порядку, то вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, суд визнав, що відповідачем не було надано суду належних та достатніх доказів, які б повно та достовірно підтверджували, що надані позивачем видаткові касові ордери щодо передачі йому грошових коштів за договором позики, є сфабрикованими, а також не надано доказів, які б спростовували позов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що кошти за договором позики у розмірі 20 000 грн. особисто ОСОБА_1 не отримував, а ці кошти були витрачені працівниками ПрАТ «Полтавська птахофабрика» на його лікування внаслідок отримання ним виробничої травми. Зокрема, лікарські засоби придбавалися та приносилися до лікарні інженером з охорони праці підприємства. В результаті отриманої виробничої травми ОСОБА_1 було встановлено ІІ групу інвалідності, 70% втрати професійної працездатності з ураженням опорно-рухового апарату. Йому навіть невідомо, чи витрачені ці кошти в повному обсязі на лікування чи ні, жодних підтверджуючих документів про суму витрачених на його лікування працівники ПрАТ «Полтавська птахофабрика» йому особисто не надали. Про існування касових ордерів від 16.10.2019 р. та 31.10.2019 р. йому не відомо. Зазначає, що працівники ПрАТ «Полтавська птахофабрика» ввели його в оману та змусили підписати вищевказаний договір позики, скориставшись його тяжким станом здоров`я, скрутним матеріальним становищем та гострою потребою у коштах на лікування.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Полтавська птахофабрика» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанці повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 16.10.2019 р. між ПрАТ «Полтавська птахофабрика» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 442, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав безвідсоткову позику в сумі 20 000,00 грн. Відповідно до п. 3 вказаного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний здійснювати повернення позики щомісячно, в сумі 1 000,00 грн. кожного місяця, шляхом щомісячного відрахування коштів із заробітної плати, розпочинаючи з квітня 2020 року (а.с. 5).

Вказану позику у розмірі 20 000,00 грн. позивачем було видано відповідачу двома частинами по 10 000,00 грн, а саме: 16.10.2019 р. та 31.10.2019, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими касовими ордерами, які в свою чергу містять підписи сторін (а.с. 7).

Наказом ПрАТ «Полтавська птахофабрика» № ПТ000000097 від 17.09.2020 р. ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням (а.с. 9).

Відповідно до вимоги позивача про повернення позики від 03.09.2020 р., яку того ж дня отримав відповідач ОСОБА_1 , судом встановлено, що позивач вимагає повернути позичені кошти до 17.09.2020 р. (а.с. 10).

Як на час звернення з позовом до суду, так і на час розгляду справи в суді, відповідачем не було здійснено жодного платежу щодо повернення позивачу отриманої позики.

Відповідачем не було надано суду належних та достатніх доказів, які б повно та достовірно підтверджували, що надані позивачем видаткові касові ордери щодо передачі йому грошових коштів за договором позики, є сфабрикованими, а також не надано доказів, які б спростовували позов.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач до правоохоронних органів не звертався щодо фальсифікації, на його думку, касових ордерів.

Оскільки судом встановлено невиконання відповідачем умов договору позики щодо повернення отриманої суми у розмірі 20 000,00 грн. у добровільному порядку, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також суд першої інстанції, враховуючи пояснення відповідача про його тяжкий матеріальний стан у зв`язку з трудовим каліцтвом та встановленням йому інвалідності ІІ групи, роз`яснив відповідачу положення ч.1 ст. 435 ЦПК України, а саме, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором позики № 442 від 16 жовтня 2019 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, апеляційний суд у складі колегії суддів виходить з того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між ПрАТ «Полтавська птахофабрика» та ОСОБА_1 16 жовтня 2019 року укладено договір позики, який відповідає нормам законодавства України, а тому породжує певні права та обов`язки сторін щодо надання та повернення позики.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно п.4 договору позики № 442 від 16 жовтня 2019 року, у разі звільнення позичальника з підприємства, він зобов`язується повернути отриману позику не пізніше дня звільнення.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 виявив намір звільнитися з товариства 17 вересня 2020 року, ПрАТ «Полтавська птахофабрика» 03 вересня 2020 року надало йому вимогу про повернення позики у день звільнення, тобто 17 вересня 2020 року (а.с. 10).

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми позики, у зв`язку з невиконанням умов договору у встановлені строки.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності обставин передачі коштів на виконання договору позики є безпідставними, оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 з приводу вказаних ним обставин щодо підписання договору не звертався до правоохоронних органів або до суду з вимогами про визнання договору позики фіктивним, вчиненим під впливом оману тощо.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов