КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1823/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 9 липня 2020 року (суддя Бусик О.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору,

встановив:

у березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору №703943-А від 11 листопада 2019 року, укладеного між ним та ТОВ «СС Лоун».

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що у березні 2020 року йому почали телефонувати працівники ТОВ «СС Лоун», з розмови з якими він дізнався про те, що 11 листопада 2019 року він уклав кредитний договір №703943-А на суму 14 950грн зі сплатою 1,65 % в день на строк 30 днів.

Позивач посилався на те, що кредитний договір не був підписаний, сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому та суперечать принципу сумлінності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним. В оспорюваному договорі відсутні підписи сторін, не зазначено строк внесення фінансового активу, строк дії договору, конкретний спосіб надання кредиту, реальна річна відсоткова ставка та загальна вартість кредиту на дату укладення договору, порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту.

Також позивач стверджував, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку практику та порушує вимоги ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та статті 4, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 9 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивачпосилається на помилковість висновків суду щодо укладення договору сторонами та його підписання електронним підписом, оскільки код «555458», зазначений у розділі 11 договору, неможливо вважати одноразовим цифровим ідентифікатором, так як він не містить жодного елементу алфавіту та не відповідає вимогам до одноразового цифрового ідентифікатора.

Також позивач зазначає, що відповідачем не було доведено перерахування коштів, а надані суду витяг з реєстру виданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу PLATON щодо видачі кредиту згідно договору №703943-А від 11 листопада 2019р., обороти рахунку 376 «Розрахунки за виданими кредитами» за період з 11 листопада 2019р. по 4 червня 2020р. та Creditorder 27348-85681-07937не відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів та не можуть бути належними та допустимими доказами видачі коштів. Також відповідачем не надано доказів, що зазначений номер карти « НОМЕР_1 » належить позивачу.

Крім того, позивач вважає, що суд не надав належної оцінки доводам позовної заяви щодо відсутності багатьох істотних умов договору та не спростування даних доводів відповідачем; суд не звернув увагу на відсутність підписаного паспорту споживчого кредиту, ненадання відповідачем інформації щодо умов договору та не підписання ним Правил надання грошових коштів у кредит.

Також позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки він не отримував відзив відповідача та був позбавлений можливості надати відповідь, чим порушено принцип змагальності сторін; суд безпідставно розглянув справу у відсутність учасників справи, хоча третя особа - ОСОБА_2 9 липня 2020р. прибув в суд для участі в судовому засіданні, однак йому повідомили, що розгляд справи перенесено у зв`язку з неявкою відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду залишити без змін, оскільки кредитний договір був укладений згідно вимог Закону України «Про електронну комерцію», позивач зайшов на сайт товариства, пройшов реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (далі ІТС товариства), що свідчить про те, що він ознайомився з Правилами надання споживчих кредитів та іншою наданою йому інформацією, надав всі свої особисті дані, створив в ІТС товариства свій обліковий запис (особистий кабінет), а також логін та пароль, надав згоду на обробку персональних даних шляхом проставлення в ІТС товариства електронної відмітки, здійснив вхід в особистий кабінет, в якому завантажив фотографію з розгорнутим паспортом в руках, в подальшому пройшов процедуру верифікації своєї платіжної картки, подав кредитну заявку та ознайомився з паспортом продукту «Споживчий кредит». З Правилами надання споживчих кредитів позивач ознайомився в особистому кабінеті шляхом перенаправлення на них за посиланням Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «СС Лоун» https://www.ссloan.ua/ua/pravila, з інформацією, зазначеною в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» позивач також ознайомився шляхом перенаправлення на них за посиланням https://www.ссloan.ua/ua/uyuridichna-informatsiya/, про що позивач поставив відповідні відмітки в особистому кабінеті, чим підтвердив, що він ознайомлений з Правилами та інформацією та прийняв їх умови. Також відповідач зазначає, що після погодження умов надання кредиту позивач підписав кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «555458», який був відправлений на його номер мобільного телефону, який був зазначений ним під час проходження реєстрації в ІТС товариства. Надання кредиту було здійснено у безготівковій формі шляхом перерахування суми кредиту на платіжну картку позивача через технологічного партнера ТОВ «Платежі онлайн» за допомогою сервісу Platon. Крім того, відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги щодо відсутності в кредитному договорі багатьох істотних умов, оскільки це спростовуються текстом договору; щодо ненадання позивачу для ознайомлення паспорту споживчого кредиту та його не підписання, не ознайомлення його з Правилами надання споживчих кредитів товариства. Також відповідач не погоджується з твердженням позивача про неналежне направлення на його адресу відзиву на позовну заяву, з огляду на надані суду докази.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду

апеляційної скарги (с.с.211-212, 227-228 т.1, 23-24, 27 т.2), тричі у судове засідання свого представника не направив, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - Романюка Д.М., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 листопада 2019 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 703943-А у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на підставі якого позивач отримав кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у розмірі 14 950грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,65 % від суми кредиту за кожний день користування. Річна відсоткова ставка складає 602,25 %. Строк дії договору - 30 днів. У разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у визначений кредитним договором строк, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, згідно вимог чинного законодавства України, а позичальник зобов`язаний сплатити 2 % пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення (с.с.98-105 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір про споживчий кредит № 703943-А від 11 листопада 2019 року був підписаний позивачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено положеннями Закону України «Про електронну комерцію», та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій

мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо дійсності якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему відповідача можливе за допомогою електронного цифрового підпису позивача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У підтвердження укладення електронного договору № 703943-А від 11 листопада 2019 року відповідачем була надана суду детальна інформація з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі.

Згідно пункту 13.3 кредитного договору, укладанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомлений з текстом Правил ТОВ «СС Лоун», текст яких розміщений на веб-сайті кредитодавця за посиланням https://ссloan.

Ці Правила є публічною пропозицією (офертою), згідно зі статтями 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Розділами 4 та 5 Правил встановлений порядок надання кредиту та підписання кредитного договору.

За умовами вказаних розділів, з метою отримання кредиту заявник реєструється в ІТС Товариства, заповнює на його сайті заявку в електронному вигляді. У заявці заявник зобов`язаний вказати повні, точні, достовірні та актуальні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту.

Відповідно до пунктів 4.20, 4.22, Правил Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо видачі кредиту чи відмову у наданні кредиту через смс-повідомлення на телефонний номер, та/або шляхом направлення електронного листа на адресу електронної пошти, які зазначені у заявці, та/або шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті заявника на сайті Товариства.

У разі прийняття позитивного рішення, Товариство робить Заявнику в особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір у формі проекту кредитного договору, який містить усі істотні умови, і з якими Заявник має можливість ознайомитися до моменту укладення договору. Договір містить посилання на ці Правила шляхом пере направлення (відсилання) на них.

Згідно п. 4.25 Правил Товариство надсилає Заявнику смс-повідомлення чи через його особистий кабінет електронний підпис одноразовим ідентифікатором. У випадку готовності Заявника прийняти пропозицію (оферту) Товариства, він вводить отриманий електронний підпис одноразовим ідентифікатором у відповідне поле та натискає кнопку «підписати договір» в особистому кабінеті.

Відповідно до пункту 5.4 Правил електронний договір та всі додаткові угоди до нього мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі.

Судом першої інстанції встановлено, що спірний договір був підписаний позичальником за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий відповідачем на номер телефону, зазначений позивачем при реєстрації на сайті кредитодавця. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. При цьому була проведена ідентифікація позичальника, який здійснив вхід в особистий кабінет з використанням логіну та паролю, в якому завантажив свою фотографію з розгорнутим паспортом в руках, а в подальшому пройшов процедуру верифікації своєї платіжної картки., на яку отримав кредитні кошти.

Доводи апеляційної скарги про те, що одноразовий ідентифікатор, яким був підписаний договір від 11 листопада 2019 року, складається тільки з цифрової послідовності, що суперечить положенням Закону України «Про електронну комерцію», є безпідставними, так як одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і літер, чи тільки цифр/літер.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в кредитному договорі багатьох істотних умов, спростовуються змістом договору, а саме: строк, на який надається кредит - зазначений в п.1.2. кредитного договору; порядок та умови надання кредиту - в розділі 3 кредитного договору; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка

платежів - в п.п.4.3-4.7 кредитного договору та у графіку платежів до кредитного договору; строк дії кредитного договору - в розділі 9; спосіб надання кредиту - в розділі 3; реальна річна відсоткова ставка та загальна вартість кредиту на дату укладення договору - визначені в п.п. 5.7, 5.8, 5.8.1; порядок та умови відмови від одержання кредиту - визначені в п. 3.4.1, 3.4.2 кредитного договору.

Крім того, позивач неодноразово укладав з відповідачем додаткові угоди №1-10 до спірного кредитного договору, якими продовжував строк користування кредитом (с.с.106-115 т.1).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про надання відповідачем неналежних доказів у підтвердження переказу коштів за кредитним договором, позивач не надав суду виписки по своїм рахункам в банківських установах, на спростування документів відповідача.

Разом з цим, перерахування грошових коштів свідчить про виконання договору і не має суттєвого значення при розгляді спору про недійсність договору.

Згідно довідки ТОВ «СС Лоун» вих. № 353/1 від 20 травня 2020 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 були укладені 13 електронних договорів, що свідчить про обізнаність позивача з порядком укладення такого договору (с.с.130 т.1).

Твердження позивача про не направлення відповідачем йому відзиву на позовну заяву, що позбавило його процесуального права на подачу відповіді, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні квитанції Укрпошти про направлення на адресу позивача та його представника 23 червня 2020 року копії відзиву на позовну заяву (с.с.157-158 т.1).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 9 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк