Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/2320/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Винара Л.В.

з участю секретаря Кострицької Т.П.

позивача: ОСОБА_1

відповідачки: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду Житомирської області, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Олевського районного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. У вказаному позові позивач просить суд змінити розмір аліментів, призначених рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17.05.2019 року у справі № 287/355/19 про стягнення із позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 і зменшити їх до розміру ј частини від усіх видів доходу позивача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення останнім повноліття.

Позов обґрунтовує тим, що 17.05.2019 року Олевським районним судом Житомирської області було винесено рішення, яким ухвалено стягнути з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 щомісячно в розмірі 2/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26.02.2019 року до досягнення повноліття останнім. На сьогодні виплата присудженого розміру аліментів для позивача є непомірною, внаслідок змін сімейного стану, погіршення його здоров`я та обставин, що склалися в його сім`ї, які змусили позивача звернутися до суду із даним позовом. Виплата 50% заробітної плати позивача в якості аліментів повністю унеможливлюють його існування, а тому він змушений прохати суд зменшити аліменти на дитину і призначити їх в розмірі ј частини від усіх видів доходу позивача, який виходячи із розміру його заробітної плати становитиме 2500-3000 грн., що на думку позивача буде достатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини і він є більшим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину.

30.01.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - Винара Л.В .

Ухвалою суду від 08.02.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що оскільки він сплачує половину із свого заробітку (доходу) щомісячно в якості аліментів на користь відповідачки, йому не вистачає коштів для життя. Стверджує, що на його думку, діти із синдромом Дауна не потребують значних затрат. Крім того, вказав, що не приділяє уваги розвитку та спілкуванню з сином, лише сплачує аліменти за рішенням суду, останній раз бачив дитину три роки тому. Проте, згоден платити аліменти у розмірі Ѕ на лікування дитини.

Відповідачка у судовому засіданні проти вимог позовної заяви заперечила з підстав її необґрунтованості. Зазначила, що спільна дитина сторін ОСОБА_3 також має статус дитини-інваліда з 2011 року та перебуває на обліку з діагнозом: вроджена вада серця, а тому потребує особливого догляду, постійної уваги та значних витрат на лікування. На підтвердження цього надала до суду довідку КНП «Олевський ЦПМД» Олевської міської ради вих. № 313 від 24.06.2021 року, довідку Олевської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 вих. № 51 від 19.03.2021 року та довідку Торгового дому «Крона Вуд» вих. № ТД010 від 23.04.2021 року. Зазначила, що з поважних причин, у зв`язку з доглядом за дитиною, не змогла надати ці документи раніше.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини справи суд приходить до наступних висновків.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, зокрема, щодо зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначеного за рішенням суду.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17.05.2019 року по справі № 287/355/19 з позивача на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2/4 частини від заробітку та будь-яких доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26.02.2019 року до досягненням сином повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-8).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27.11.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17.05.2019 року без змін (а.с. 9-10).

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни (у даному випадку - зменшення) розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абз.2 ч.2 ст.182 СК України).

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.192 СК України).

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, тому аліменти, що стягуються з позивача на користь дитини від першого шлюбу мають бути зменшені.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав до суду ряд документів.

Зокрема, 07.03.2020 року було укладено шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

У дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_5 є неповнолітня дитина від попереднього шлюбу - син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 (а.с. 34).

З довідки б/н від 15.12.2020 року, виданої КНП «Корсунь-Шевченківський центр первинної медико-санітарної допомоги» слідує, що ОСОБА_5 вагітна та має діагноз: залізодефіцитна анемія (а.с. 35).

Також, відповідно до медичного висновку КМП «Лікарня Придністровська» за вих. № 575 від 11.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , 1987 року народження перебуває під наглядом з приводу гіпертонічної хвороби (а.с. 38).

Судом також встановлено, що ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача, за станом здоров`я потребує стороннього догляду та частково не здатна до самообслуговування, що стверджується, висновком засідання ЛКК КНМП «ЦПМСД № 2» м. Кременчука від 10.12.2020 року № 2698 (а.с. 40).

Крім того, позивач надав до суду характеристику хворих із синдромом Дауна б/н від 15.12.2020 року, видану сімейним лікарем ОСОБА_9 (а.с. 52).

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19 зробив висновок, що аналіз ст.192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Суд вважає, що повторне одруження позивача та ймовірне народження у нього ще однієї дитини від іншого шлюбу, саме по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, тобто їх зменшення. Повторний шлюб позивача та ймовірне народження дитини від другого шлюбу, на переконання суду, не можна вважати такою зміною сімейного стану, яка погіршила його сімейний чи майновий стан.

Суд, вважає безпідставним твердження позивача, що з повторним одруженням та ймовірним народженням дитини від іншого шлюбу його сімейний та матеріальний стан зміниться настільки, що є підстави для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Слід зазначити, що утримання дитини дружини також не може бути безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, у судовому засіданні достовірно встановлено, відповідно до рішення суду, на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягуються аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_8 , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Суд також вважає недоведеними доводи позивача про те, що на його утримання знаходиться непрацездатна матір.

Дійсно, ст.51 Конституції України, ст.202 СК України передбачають обов`язок повнолітніх доньки чи сина піклуватися про своїх непрацездатних батьків, утримувати їх, якщо вони потребують матеріальної допомоги.

При цьому суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що мати позивача має такий дохід, який не забезпечує її потреби, в т.ч. пов`язані з лікуванням, тобто що вона потребує матеріальної допомоги і що позивач дійсно надає матері таку допомогу.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що мати позивача проживає разом із його рідним братом, який має відповідний молодий вік та відповідно також має змогу надавати матері матеріальну допомогу у разі потреби.

Стосовно характеристики хворих із синдромом Дауна, виданої 15.12.2020 року сімейним лікарем ОСОБА_9 , що додається до позовної заяви, слід зазначити, що така містить загальну характеристику хворих із подібним діагнозом, без врахування особливостей дитини, а саме ОСОБА_3 .

Визначений відповідно до рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17.05.2019 року у справі № 287/355/19 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства.

Приймаючи до уваги, що сплата аліментів позивачем на утримання сина ОСОБА_3 у визначеному відповідно до рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17.05.2019 року розмірі не є надмірним тягарем для позивача, а його зменшення не відповідає інтересам дитини, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному рішенням суду у справі №287/355/19.

При цьому, суд враховує правові висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 23.01.2019 року у справі №464/3480/17-ц, від 25.09.2019 року у справі №730/1553/18-ц, від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19.

Доводи позивача про те, що після стягнення аліментів у нього залишається розмір доходу, який ставить його в скрутне матеріальне становище, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Проаналізовані судом докази та законодавство дають підстави суду для висновку, що позов ОСОБА_3 є безпідставним, необґрунтованим належними, достатніми, достовірними доказами, тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 51 Конституції України, Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 84, 181-183, 141, 191,192, 199 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 76-80, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 24.07.2003 року Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області, ІПН - НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт матеріалах справи відсутній, ІПН - НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено і оголошено 29.06.2021 року.

Суддя: Л.В.Винар