Справа № 242/4787/20
Провадження № 2/242/60/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Переясловської Ю.А., за участю секретаря судового засідання Клименко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні з Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська». Позовна заява мотивована тим, що позивачка з 01.03.2019 року по 11.12.2019 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах та працювала на відокремленому підрозділі «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля». 01.12.2019 року її було звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку невиконанням власником колективного договору з виплатою вихідної допомоги у розмірі трьохмісячного заробітку за стаж роботи у вугільній промисловості. Після звільнення відповідач заборгував її заробітну плату, кошти за невикористану відпустку і вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного заробітку та не виплатив ці суми до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 23 270 грн. 31 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.11.2020 року вищевказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.12.2020 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, при зверненні до суду з позовом, просила провести розгляд справи без її участі.

Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, 26.01.2021 року надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, просив суд задовольнити позовні вимоги в тій частині, яка підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі відповідачем перед позивачем. Крім того, просить суд застосувати до позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, принцип співмірності між заявленими вимогами та фактичною сумою боргу відповідача перед позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Судом встановлено, що згідно запису № 28 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.11.1996 року, ОСОБА_1 09.08.1990 року прийнята учнем апаратника хімводоочищення 1-розряда на дільницю тепловодозабезпечення; згідно запису № 29 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.11.1996 року, переведена заступником головного бухгалтера з податкового обліку на дільницю Апарат управління.

Згідно запису № 31 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.11.1996 року, ОСОБА_1 11.12.2019 року звільнено із займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку із невиконанням власником умов колективного договору з виплатою тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України.

З довідки № 427 від 10.11.2020 року, виданої ВП «Курахівська» ДП «Селидіввугілля» вбачається, що заборгованість по заробітній платі (яка складається з вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку за порушення умов колективного договору відповідно до ст. 44 КЗпП України) позивача складає -18 732 грн. 60 коп. (без врахування податків).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки дана сума заборгованості підтверджується довідкою, виданою відповідачем, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 732 грн. 60 коп. (сума до видачі на руки, без врахування нарахованих податків).

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно довідки № 427 від 10.11.2020 року, виданої ВП «Курахівська» ДП «Селидіввугілля», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 292 грн. 06 коп.

Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи».

Тобто, день звільнення ОСОБА_1 це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Отже, оскільки останнім днем роботи ОСОБА_1 був «11.12.2019 року», тому суд вважає, що необхідно здійснити розрахунок середнього заробітку з наступного дня після її звільнення, а саме, з 12.12.2019 року.

Як вбачається зі змісту позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, позивач просить стягнути середній заробіток за весь період розрахунку по день ухвалення судового рішення.

З урахування листа № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» та листа №3501-06/219 від 12.08.2020 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році», кількість робочих днів позивача, з урахуванням святкових та вихідних днів, із розрахунку з 12.12.2019 року (з наступного дня після звільнення) по 16.02.2021 року (день ухвалення рішення) складає 295 днів, тому сума середнього заробітку за затримку розрахунку складає 86 157 грн. 70 коп. з розрахунку 292 грн. 06 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 295 (кількість робочих днів з дня звільнення по день ухвалення судового рішення).

Отже, враховуючи встановлену суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 86 157 грн. 70 коп., суд приходить до висновку про непропорційнійсть і неспівмірність вказаної суми, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, у порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати.

Вирішуючи питання щодо належного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає компенсації працівникові, суд враховує, що його розмір за період з 12.12.2019 року по день прийняття судом рішення, тобто по 16.02.2021 року, у сумі 86 157 грн. 70 коп. перевищує понад в 5 разів розмір недовиплаченої частини суми, які належали позивачу при звільненні, що загалом становить 18 732 грн. 60 коп., у чому полягає очевидна неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості.

Як наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц: встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п.п. 71-72).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. […] оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (п.п. 81, 86). […] зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.п. 91, 91.1-91.4). Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п. 89).

При визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд поміж іншим звертає увагу і на процесуальну поведінку позивачки, яка звернулась до суду із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі 18.11.2020 року, тобто майже через рік після свого звільнення, а саме 11.12.2019 року.

Тому з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку у розмірі 86 157 грн. 70 коп. зі встановленим розміром заборгованості у розмірі 18 732 грн. 60 коп., характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає за можливим застосувати принцип справедливості та співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 30 000 грн. 00 коп.

Суд звертає увагу, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити.

Виведена сума, на переконання суду, відповідатиме меті відшкодування, передбаченій ст. 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, та ґрунтуватися на задекларованих п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальних засадах цивільного законодавства, як от справедливість, добросовісність та розумність.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та слід стягнути з відповідача заборгованість по сумам, які підлягали виплаті позивачу на час його звільнення у загальному розмірі 18 732 грн. 60 коп. (сума до видачі на руки, без врахування нарахованих податків) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору звільняються.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачка ОСОБА_1 у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК Україниз відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід державиза цією вимогою в розмірі 840 грн. 80 коп., згідно до ставки судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в редакції на час звернення позивача до суду (18.11.2020 р.).

Враховуючи те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, та оскільки позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., згідно до ставки судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в редакції на час звернення позивача до суду (18.11.2020 р.), тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 292 грн. 77 коп. (30 000, 00/86 157,70 х 840,80 = 292,77)

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 38, 40, 116, 117, 232, 237-1, 264, 430 КЗпП України,ст.ст. 12, 13, 76, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 265, 268ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, буд. 41, ) про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні- задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі у сумі 18 732 (вісімнадцять тисяч сімсот тридцять дві) грн. 60 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп., всього у сумі 48732 (сорок вісім тисяч сімсот тридцять дві) грн. 60 коп.

Суми заборгованості, що підлягають стягненню з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 , визначені судом вже з урахуванням утримання податків і зборів.

Допустити негайне виконання рішення в межах платежів за один місяць.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» () на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 збір у розмірі 292 ( двісті дев`яносто дві) грн. 77 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.А. Переясловська