головуючий у суді І інстанції Підпалий В.В.
провадження № 22-ц/824/1358/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фонду соціального страхування України від 17 лютого 2020 року на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, третя особа: Міністерство соціальної політики України про визнання незаконною постанови про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Фонду соціального страхування України, посилаючись на незаконне звільнення з посади директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України.

З врахуванням уточнення, позивач просив суд визнати незаконною постанову правління Фонду соціального страхування України від 15 травня 2018 року № 2 «Про звільнення директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Є. Баженкова» та поновити його на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України; стягнути з Фонду соціального страхування України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 858 552 грн 75 коп.

Своє звільнення позивач вважав незаконним через відсутність факту одноразового грубого порушення ним своїх трудових обов`язків, який може бути підставою для його звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, а також у зв`язку зі спливом місячного строку застосування дисциплінарного заходу до нього у виді звільнення, який передбачений частиною 1 статті 148 КЗпП України.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано постанову правління Фонду соціального страхування України від 15 травня 2018 року № 2 «Про звільнення директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Є. Баженкова».

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Стягнуто з Фонду соціального страхування України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 858 552 грн 75 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 16 травня 2018 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що рішення Фонду соціального страхування України (далі по тексту - Фонд) про звільнення ОСОБА_1 прийнято з порушенням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423 «Про затвердження Положення про Міністерство соціальної політики України», а сама Постанова Фонду від 15 травня 2018 року № 2 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора виконавчої дирекції Фонду за одноразове грубе порушення трудових обов`язків не містить даних про одноразове грубе порушення ОСОБА_1 його трудових обов`язків, оцінку про характер проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотність наслідків порушення трудових обов`язків, а тому підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фонд подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог позивача повністю з огляду на таке.

Міністерством соціальної політики України та правлінням Фонду на підставі доручень, зазначених в листах виконавчої дирекції Фонду від 13 вересня 2017 року № 2.4-17-401 та від 25 вересня 2017 року № 2.4-17-564, підписаних директором виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є управлінською документацією, було змінено форму власності із загальнодержавної/державної на приватну 59 об`єктів нерухомого майна Фонду за період з 01 серпня 2017 року по 14 грудня 2018 року.

ОСОБА_1 як директор виконавчої дирекції Фонду не мав права приймати рішень стосовно нерухомого майна, оскільки такі питання відносяться виключно до повноважень правління Фонду.

ОСОБА_1 грубо порушив законодавство України, перевищив свої повноваження щодо нерухомого майна Фонду, вчинивши дії щодо розпорядження зазначеним майном, перебуваючи на посаді директора виконавчої дирекції Фонду, чим допустив невиконання завдань і функцій, визначених Законом.

Крім того, в подальшому на засіданні правління Фонду 14 грудня 2017 року було прийнято рішення про утворення тимчасової комісії Фонду з вивчення питання щодо підстав зміни форми власності нерухомого майна Фонду та його правового статусу, затверджено її персональний склад, а також оформлено протокольне доручення.

Протокольним дорученням правління Фонду від 14 грудня 2017 року № 7 виконавчій дирекції Фонду доручалося до 01 січня 2018 року відкликати лист виконавчої дирекції Фонду від 25 вересня 2017 року № 2.4-17-564. Незважаючи на вимоги правління Фонду, ОСОБА_1 ці вимоги виконані не були.

Отже, позивач, не виконавши доручення правління Фонду, знову грубо порушив Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Статут Фонду та Положення про виконавчу дирекцію Фонду, а саме в частині здійснення управлінських та розпорядчих дій щодо нерухомого майна, що відноситься виключно до повноважень Правління Фонду та невиконання вимог правління Фонду щодо попередження порушення вимог Закону, Статуту та Положення.

Згідно з пропозицією Міністерства соціальної політики України (лист від 10 травня 2018 року № 9016/0/2-18/21) правлінням Фонду перевірено та встановлено невиконання (порушення) директором виконавчої дирекції Фонду завдань і функцій, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та встановлено неодноразове грубе порушення трудових обов`язків позивачем, як керівником виконавчої дирекції Фонду.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де зазначає, що апеляційна скарга необґрунтована, її доводи не спростовують висновків оскаржуваного рішення з огляду на таке.

Апеляційна скарга за своїм змістом лише цитує норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Статут Фонду та повторює аргументи, які було покладені колишніми заступником Міністра Мінсоцполітики ОСОБА_4 в основу для його незаконного звільнення з посади директора виконавчої дирекції Фонду.

Фонд залишає без жодної уваги те, що ніяких обов`язкових до виконання вказівок щодо зміни форми власності об`єктів нерухомості керівники робочих органів від позивача не отримували.

Внаслідок внесення на підставі правовстановлюючих документів державними реєстраторами до державного реєстру записів про форму власності об`єктів нерухомого майна Фонду, право власності на ці об`єкти ніяким чином не змінилось. Відбулось лише виправлення неправильних записів зроблених не у відповідності до правовстановлюючих документів та закону. Внесення змін до відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не створює фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно не змінюється на підставі внесення запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно, що не відповідає правовстановлюючому документу. У такому випадку має місце допущена державним реєстратором помилка, яка підлягає виправленню у порядку внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Позивач вважає, що його незаконно звільнено з посади директора виконавчої дирекції Фонду, оскільки в порушення встановленої процедури не зазначено яке саме одноразове грубе порушення законодавства було допущено, які конкретні норми законодавства були порушені, а також звільнення відбулось після спливу строків для можливого притягнення до дисциплінарної відповідальності (частина 1 статті 148 КЗпП України).

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Законом, який відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі по тексту - Закон № 1105-XIV).

Згідно зі статтею 5 Закону № 1105-XIV управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представниками застрахованих осіб і роботодавців. Безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція.

Відповідно до пунктів 6 та 8 частини 1 статті 7 Закону № 1105-XIV Правління Фонду призначає та звільняє директора виконавчої дирекції Фонду в порядку, визначеному цим Законом, затверджує статут Фонду.

Згідно з частиною 1 статті 8 вказаного Закону виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду.

Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.

Частиною 2 статті 8 Закону № 1105-XIV визначено, що виконавчу дирекцію очолює директор, який призначається та звільняється правлінням Фонду.

Аналогічні норми містяться і у статуті Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою Правління Фонду від 03 квітня 2015 року № 8 у редакції постанови Правління Фонду від 11 квітня 2017 року № 28.

Так, відповідно до п.п. 4.9.7. пункту 4.9. Статуту, правління Фонду призначає та звільняє директора виконавчої дирекції Фонду у порядку, визначеному Законом.

Відповідно до п. 5.1. Статуту виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та Положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.

Пунктом 5.2. Статуту визначено в тому числі, що виконавчу дирекцію очолює директор, який призначається та звільняється правлінням Фонду.

І згідно п. 5.1. Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 24 січня 2017 року № 5, виконавчу дирекцію Фонду очолює директор, який призначається та звільняється правлінням Фонду у порядку, визначеному Статутом.

Судом встановлено, що постановою правління Фонду від 03 квітня 2015 року № 11 ОСОБА_1 призначено директором виконавчої дирекції Фонду (а.с. 15 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, на ім`я начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду в областях та місті Києві за підписом директора Баженкова Є.В. було направлено лист виконавчої дирекції Фонду «Про реєстрацію нерухомого майна Фонду соціального страхування України» від 13 вересня 2017 року № 2.4-17-401.

У вказаному листі зазначено в тому числі, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень формою власності майна Фонду та робочих органів виконавчої дирекції Фонду подекуди зазначена «державна» та навіть «загальнодержавна». Вважаємо, що таке визначення виду права власності щодо майна Фонду не має жодних підстав, оскільки на даний час відсутній законодавчий або будь який інший документ, дає підстави вважати майно Фонду державним. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105 процедура припинення Фонду … на даний час завершується. З огляду на це необхідно забезпечити оформлення документів на нерухоме майно Фонду, відповідно до вимог законодавства (а.с. 142,143 т. 4).

Як вбачається з матеріалів справи, на ім`я начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду в областях та місті Києві за підписом керівника структурного підрозділу виконавчої дирекції Фонду Бартащук О.І. було направлено лист від 25 вересня 2017 року № 2.4-17-564, з додатком - зразком звернення до начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с. 144-146 т. 4).

На засіданні правління Фонду 14 грудня 2017 року було прийнято рішення про утворення тимчасової комісії Фонду з вивчення питання щодо підстав зміни форми власності нерухомого майна Фонду та його правового статусу, затверджено її персональний склад, а також оформлено протокольне доручення.

Протокольним дорученням правління Фонду від 14 грудня 2017 року № 7 доручено виконавчій дирекції Фонду забезпечити до 01 січня 2018 року виконання в повному обсязі усіх рішень правління Фонду та протокольних доручень, наданих за результатами засідання правління (п. 1.3) та відкликати лист виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 25 вересня 2017 року №2.4-17-564 щодо переоформлення права власності об`єктів нерухомого майна Фонду (а.с. 16, 17 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу №1 позачергового засідання правління Фонду соціального страхування України від 15 травня 2018 року (а.с. 195-201, 202-208 т. 1) та стенограми позачергового засідання правління Фонду соціального страхування України від 15 травня 2018 року (а.с. 1-34, 35-58 т. 2) та не заперечується сторонами, директор ОСОБА_1 був присутнім на засіданні правління Фонду 14 грудня 2017 року і йому було відомо про вказане протокольне доручення.

Відкликання листів від 13 вересня 2017 року № 2.4-17-401 та від 25 вересня 2017 року № 2.4-17-564 здійснено виконавчою дирекцією Фонду 19 січня 2018 року, ця обставина визнається та не заперечується сторонами справи.

Як вбачається з стенограми позачергового засідання правління Фонду соціального страхування України від 15 травня 2018 року, позивач ОСОБА_1 пояснив, що протокольне доручення правління Фонду 14 грудня 2017 року поки була оформлена стенограма було надіслано на погодження, після його отримання 28 чи 27 грудня 2017 року, позивач дав вказівку автору листа його відкликати (а.с. 35 т. 2), десять днів позивач перебував у відпустці, вийшовши з відпустки, позивач з`ясував, що лист не відкликано і вжив всі необхідні дії щодо його відкликання (а.с. 29 т. 3)

Міністерство соціальної політики України звернулося до правління Фонду з листом від 10 травня 2018 року № 9016/0/2-18/21 з пропозицією про звільнення ОСОБА_1 , яке обґрунтоване таким.

Листами виконавчої дирекції Фонду від 13 вересня 2017 року № 2.4-17-401 за підписом позивача та від 25 вересня 2017 року N 2.4-17-564 за підписом керівника структурного підрозділу виконавчої дирекції Фонду надані доручення начальникам управлінь виконавчої дирекції Фонду забезпечити оформлення документів про право власності на нерухоме майно Фонду у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зі зміною форми власності із загальнодержавної/державної на приватну, внаслідок чого на думку Міністерства соціальної політики України з 01 серпня 2017 року по 14 грудня 2017 року змінено із загальнодержавної/державної на приватну форму власності 59 об`єктів нерухомого майна Фонду.

Протокольним дорученням правління Фонду від 14 грудня 2017 року № 7 виконавчій дирекції Фонду доручалося до 01 січня 2018 року відкликати лист виконавчої дирекції Фонду від 25 вересня 2017 року № 2.4-17-564.

Відкликання листів від 13 вересня 2017 року № 2.4-17-401 та від 25 вересня 2017 року N 2.4-17-564 здійснено виконавчої дирекцією Фонду 19 січня 2018 року, що на думку Міністерства соціальної політики України призвело до зміни форми власності ще 12 об`єктів нерухомого майна Фонду з 14 грудня 2017 року по 19 січня 2018 року.

Отже на думку Міністерства соціальної політики України, невиконання ОСОБА_1 пункту 1.3. протокольного доручення правління Фонду від 14 грудня 2017 року № 7 є грубим порушенням трудових обов`язків та підставою для його звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України (а.с.18-19 т.1 ).

На позачерговому засіданні правління Фонду від 15 травня 2018 року, де розглядалося питання звільнення позивача, ОСОБА_1 надано заперечення з приводу пропозицій про звільнення, викладених у вказаному вище листі Міністерства соціальної політики України, а саме.

Заперечуючи проти наведених порушень посадових обов`язків, позивач вказував, що листи направлені на ім`я начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду в областях та місті Києві, не є управлінською документацією та не можуть містити розпорядчі приписи обов`язкові для виконання будь-якими суб`єктами господарської діяльності. Питання про звернення до державних реєстраторів належить до компетенції керівників робочих органів, які зобов`язані приймати рішення на підставі закону, а не листів виконавчої дирекції Фонду. Листи позивача, адресовані робочим органам не створювали правових наслідків та не були обов`язковими до виконання керівниками робочих органів (а.с. 20-23 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертає увагу на те, що його дії щодо виконання протокольного доручення не є суспільно значимими для Фонду та не завдали йому збитків (а.с. 35 т. 2)

Постановою правління Фонду від 15 травня 2018 року № 2 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади директора виконавчої дирекції Фонду за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Постанова правління Фонду обґрунтована тим, що у порядку здійснення державного нагляду Міністерством соціальної політики України надано правлінню Фонду пропозиція та запропоновано звільнити позивача за пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України у зв`язку з невиконанням пункту 1.3. протокольного доручення правління Фонду від 14 грудня 2017 року № 7 внаслідок чого 12 об`єктам нерухомого майна Фонду було змінено форму власності із загальнодержавної/державної на приватну, що є грубим порушенням трудових обов`язків (а.с. 23, 24 т. 1).

В судовому засіданні апеляційного суду 18 січня 2021 року, директор виконавчої дирекції Фонду Михайленко Т.О. та представник Фонду Левшунов Д.С. підтвердили, що підставою для звільнення позивача є невиконанням пункту 1.3. протокольного доручення правління Фонду від 14 грудня 2017 року № 7.

Відповідно до пунктів 18, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що Правління Фонду за пропозицією Міністерства соціальної політики України пов`язували звільнення позивача з невиконанням пункту 1.3. протокольного доручення правління Фонду від 14 грудня 2017 року № 7 внаслідок чого 12 об`єктам нерухомого майна Фонду було змінено форму власності із загальнодержавної/державної на приватну, що є грубим порушенням трудових обов`язків.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 1105-XIV виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.

Вирішуючи питання про те, чи відбулося порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків та яких, колегія апеляційного суду враховуючи, що:

позивачу було відомо про протокольне доручення та строки його виконання, оскільки він був присутній на засіданні правління 14 грудня 2017 року,

позивач вжив необхідні дії щодо його виконання, однак не перевірив його виконання безпосереднім виконавцем, однак ці дії були не достатніми для своєчасного виконання протокольного доручення з огляду на порушення строків виконання на 19 днів,

дійшла висновку про одноразове порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків, визначених п. 5.1. Статуту Фонду, частини 1 статті 8 Закону № 1105-XIV, оскільки він не забезпечив своєчасне виконання рішення правління Фонду.

На підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. При цьому необхідно встановити: факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків й яким нормативним актом цей обов`язок визначено; можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених обставинах справи, тобто повинно бути встановлено вину працівника, ким та у який спосіб це встановлено; негативні наслідки, які настали внаслідок такого порушення, у тому числі й обрахований розмір шкоди, якщо негативні наслідки є матеріальними, й ким та у який спосіб це встановлено; наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків грубим, колегія апеляційного суду встановила, що згідно з даних, наведених у Переліку будівель, що було переведено з державної власності в приватну власність за період з 01 серпня 2017 року по 03 лютого 2020 року, власник (Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавча дирекція та робочі органи, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та його робочі органи) нерухомого майна, - не змінився.

Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі по тексту - Закон №1952) визначено що, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1952 визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів оскарження в судовому порядку внесення державними реєстраторами записів про форму власності об`єктів нерухомого майна Фонду до Державного реєстру прав на нерухоме майно, - роботодавцем (відповідачем) не надано.

За відсутності доказів оскарження в судовому порядку вказаних дій державних реєстраторів, колегія апеляційного суду вважає, що відповідачем не доведено настання негативних наслідків внаслідок одноразового порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків.

Разом з тим, апеляційний суд в межах розгляду трудового спору не встановлює обставин щодо відповідність/не відповідність записів про форму власності об`єктів нерухомого майна Фонду правовстановлюючим документам та закону, а також не встановлює обставин щодо зміни правового статусу майна, яке перебувало у власності реорганізованих Фондів соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції та робочих органів, Фондів соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та його робочих органів у зв`язку з його передачею до Фонду соціального страхування України.

Відповідно до частини 1 статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до листа від 21 лютого 2018 року №338/0/51-18/21 перший заступник Міністра Крентовська О.П. звернулася до позивача з проханням проінформувати про виконання позивачем протокольного доручення правління Фонду від 14 грудня 2017 року № 7.

У відповідь на цей запит виконавча дирекція Фонду листом від 23 лютого 2018 року №10-35-645 повідомила про відкликання 19 січня 2017 року листа від 25 вересня 2017 року № 2.4-17-564.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, вказаний лист виконавчої дирекції Фонду за вхідним № 11559/0/1-18 надійшов до Міністерства соціальної політики України 26 лютого 2018 року.

Таким чином, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем строків застосування до позивача дисциплінарного стягнення та його звільнення 15 травня 2018 року та наявності правових підстав для поновлення у зв`язку з цим трудових прав позивача шляхом поновлення його на посаді.

Відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 травня 2018 року по 08 листопада 2019 року (за 373 робочих дні) у розмірі 858 552 грн 75 коп. відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 зі змінами (а.с. 54 т. 1).

Відповідачем вказаний розрахунок не спростований.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Відповідна правова позиція міститься і в постановах судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі N 6-435цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-648цс15, яка з огляду на положення статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами України.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд під час вирішення питання про визначенні суми, що підлягає стягненню на користь позивача, вказує суму без відрахування з неї податків і зборів. Стягнення і сплата прибуткового податку покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань і зменшує суму, призначену судом, на суму нарахованих податків.

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16 лютого 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

Є.М. Суханова