провадження № 22-ц/824/8159/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гольченко Катерини Іванівни, заінтересовані особи: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою та з урахуванням уточнених вимог просила: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гольченко К.І. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 7368059 від 04 жовтня 2016 року з примусового виконанню виконавчого листа № 2-433, виданого 23 січня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гольченко К.І. про закінчення зазначеного виконавчого провадження.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2003 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 жовтня 2010 року, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/3 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15 березня 2003 року і до їх повноліття. На підставі вищевказаного рішення суду Києво-Святошинським районним судом Київської області 23 січня 2003 року було видано виконавчий лист, на підставі якого 11 квітня 2008 року було відкрито виконавче провадження № 7368059. При відкритті виконавчого провадження державним виконавцем було допущено описку і в постанові було помилково зазначено дату видачі виконавчого документу: замість правильного 23 січня 2003 року було вказано 23 січня 2008 року. 19 лютого 2018 року головним державним виконавцем Міщенко Л.М. ОСОБА_1 , як стягувачу було видано довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню, відповідно з якою заборгованість ОСОБА_6 станом 24 травня 2016 року становить 92 287 грн. 21 коп. Скаржнику стало відомо, що 04 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Гольченко К.І. було закінчено ВП № 7368059 на підставі п. 6. ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а виданий їй розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 19 лютого 2018 року скасовано. При цьому, постанову про закінчення виконавчого провадження стягувач не отримувала. Листом-відповіддю Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області від 02 серпня 2019 року було повідомлено, що згідно отриманої пошукової інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у Києво-Святошинському РВДВС ГТУЮ у Київській області з 11 квітня 2008 року по 04 жовтня 2016 року перебувало виконавче провадження № 7368059. 04 жовтня 2016 року виконавче провадження закінчено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку закінченням передбаченого строку для даного виду стягнення. У постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було передано розрахунок заборгованості. Крім того, виконавче провадження не було передано до архіву. 27 грудня 2018 року начальником Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області на підставі п. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» проведено перевірку законності видачі ОСОБА_1 довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 19 лютого 2018 року у зв`язку зі зверненням ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України. Внаслідок цього винесено постанову про визнання незаконними дій державного виконавця щодо видачі довідки та скасування вказаної довідки. ОСОБА_1 також було проінформовано про неможливість надання постанови про закінчення виконавчого провадження, підтвердження факту наявності заборгованості та надання розрахунку заборгованості по завершеному виконавчому провадженні, так як вказане виконавче провадження відсутнє в архіві відділу, а виконавець, який завершував виконавче провадження, не працює у відділі. ОСОБА_1 не була повідомленою про розмір заборгованості ОСОБА_6 зі сплати аліментів ні при відкритті виконавчого провадження, ні при його закінченні, чим порушені її права як стягувача. ОСОБА_6 не сплачував на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, ухилявся від їх сплати. На момент закінчення виконавчого провадження у ОСОБА_6 існувала заборгованість по аліментах. Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2010 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 100 годин. Скаржник також зазначає, що на підставі постанови виконавця, винесеної 24 березня 2011 року, було накладено арешт на все майно ОСОБА_6 . За наявності заборгованості по аліментам, незалежно від закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, виконавче провадження не підлягає закінченню. Довідка-розрахунок заборгованості по аліментам була скасована у зв`язку зі зверненням ОСОБА_3 (представника ОСОБА_6 за довіреністю) до Міністерства юстиції України. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , а, відтак, незрозуміло, на підставі якої довіреності ОСОБА_8 могла звертатися від імені ОСОБА_6 до Міністерства юстиції України з будь-якими проханнями, що стосуються ОСОБА_6 , як боржника по виконавчому провадженні. За таких обставин, підстав для проведення перевірки законності видачі ОСОБА_1 довідки-розрахунку заборгованості по аліментам та підстав для винесення постанови про її скасування, відсутні, а відтак, дії начальника Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області щодо винесення вказаної постанови є протиправними. Про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася з відповіді Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області від 02 серпня 2019 року на адвокатський запит.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_6 , винесеного в рамках ВП №7368059, свідчить про факт наявності заборгованості у ОСОБА_6 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дітей. Суд не надав оцінки наявним в матеріалах справи копії вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2010 року та копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24 березня 2011 року, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення. В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не навів навіть мотивів прийняття чи відхилення зазначених доказів. Матеріали справи не містять доказів про переказ з рахунку органу ДВС стягнутих з боржника ОСОБА_6 грошових коштів (аліментів) в рамках виконавчого провадження на користь ОСОБА_1 , а також доказів, які б свідчили про надходження грошових коштів (аліментів) від ОСОБА_6 на депозитний рахунок органу ДВС, в рамках виконавчого провадження. Матеріали справи не містять жодного доказу, яким би підтверджувався факт відсутності у боржника ОСОБА_6 на момент закінчення виконавчого провадження заборгованості по сплаті аліментів. Саме орган ДВС має довести фактичне виконання боржником в повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом, що, в свою чергу, слугувало б підставою для закінчення виконавчого провадження. Факт існування наявності заборгованості по аліментах на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів підтверджується і тим, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення в період з 01 червня 2009 року по 31 січня 2016 року як отримувач тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Державним виконавцем не було встановлено наявність або відсутність заборгованості з боку боржника по сплаті аліментів станом на день закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, у разі наявності такої заборгованості - не визначено суму останньої та не здійснено жодних розрахунків. Саме з моменту отримання 02 серпня 2019 року адвокатом Хомичем І.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , письмового підтвердження про факт закінчення виконавчого провадження та про факт скасування довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 і дізналась про порушення її прав та інтересів. ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця 12 серпня 2019 року. Суд першої інстанції не надав оцінки тому, що ні органом ДВС, ні правонаступником боржника не надано суду будь-яких доказів на спростування наведених скаржником доводів скарги про дату, коли вона дізналася про порушення свої прав діями та рішенням державного виконавця. Відсутність у ОСОБА_1 спірної постанови про закінчення виконавчого провадження або хоча б відомостей про підставу, на якій було закінчено виконавчого провадження, унеможливлює звернення до суду з будь-якими скаргами на дії та рішення державних виконавців.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником до матеріалів справи не надано доказів на існування наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів. Розрахунок від 19 лютого 2018 року, на який посилається скаржник в якості доводів обставин по скарзі, скасовано 27 грудня 2018 року постановою головного державного виконавця Гольченко К.І. Заявником не спростовано той факт, що вона не могла довідатися про закриття виконавчого провадження, оскільки суду надані докази, які підтверджують звернення скаржниці до виконавчої служби вже після закриття виконавчого провадження.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

23 січня 2003 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання рішення цього суду від 23 січня 2003 року у справі № 2-433/2003, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/3 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15 березня 2003 року і до їх повноліття (а.с.12, Т.1).

Виконавче провадження № 7368059 з виконання вказаного рішення здійснювалось державними виконавцями Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

04 жовтня 2016 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 7368059 у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення (а.с.14, Т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 боржник ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2018 року (а.с.18, Т.1).

19 лютого 2018 року за заявою ОСОБА_1 головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Міщенко Л.М., здійснено розрахунок, згідно з яким у боржника ОСОБА_6 , заборгованість станом на 24 травня 2016 року по аліментах, стягнутих з нього рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2003 року у справі №2-433/2003 становить 92 287 грн. 21 коп. (а.с.15, Т.1).

27 грудня 2018 року начальником Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кравчуком М.В. винесено постанову про скасування довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 7368059 від 19 лютого 2018 року, яка видана головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Міщенко Л.М., у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення в порядку п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 1999 року) (а.с.19, Т.1).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

При цьому, пунктами 7.21, 7.22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5 передбачено, що державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться в загальному порядку, визначеному Законом.

Тобто, за наявності заборгованості по аліментах, незалежно від закінчення строку, передбаченого для відповідного виду стягнення, виконавче провадження не підлягає закінченню.

У той же час, з матеріалів справи не вбачається наявності заборгованості по аліментах у ОСОБА_6 перед ОСОБА_1 на момент закінчення виконавчого провадження. Довідка-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, на яку посилалася скаржник та згідно з якою станом на 24 травня 2016 року заборгованість складала 92 287 грн. 21 коп., скасована постановою виконавця від 27 грудня 2018 року (а.с.19, Т.1).

ОСОБА_1 було заявлено вимогу про визнання неправомірними дій начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області М.В. Кравчука щодо винесення постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 27 грудня 2018 року. Однак, така вимога за заявою скаржника була залишена без розгляду. Відтак, правомірність скасування зазначеної скаржником довідки-розрахунку заборгованості по аліментам судом не досліджувалася і не перевірялася.

Посилаючись на відсутність у матеріалах жодного доказу, яким би підтверджувався факт відсутності у боржника ОСОБА_6 заборгованості по сплаті аліментів, ОСОБА_1 не звернула увагу на те, що саме на неї покладено обов`язок довести наявність такої заборгованості та відсутність у зв`язку з цим у виконавця підстав для закінчення виконавчого провадження. Сам факт наявності арешту нерухомого майна боржника, накладеного задовго до закінчення виконавчого провадження, не свідчить, що на момент його закінчення у ОСОБА_6 існувала заборгованість по аліментах.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2010 року, на який посилається скаржник, встановлено факт несплати аліментів ОСОБА_6 у період з 08 квітня 2008 року по 01 червня 2010 року.

ОСОБА_1 було подано клопотання, в якому вона просила приєднати до матеріалів справи в якості доказу копію листа Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 1156 від 22 березня 2021 року та посилалась на зазначений лист в якості доказу існування заборгованості по аліментах станом на 2016 рік.

У той же час, зазначені доводи та посилання апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ОСОБА_1 не навела поважних причин, з яких вона не могла подати вказаний доказ до суду першої інстанції. Отримання листа адвокатом Хомичем І.О. після постановлення оскаржуваної ухвали не можна вважати причиною, що об`єктивно не залежала від волі скаржника, так як з листа № 1156 від 22 березня 2021 року вбачається, що адвокат звернувся до Управління з запитом лише 17 березня 2021 року, тобто, вже після постановлення оскаржуваної ухвали. Ніщо не позбавляло скаржника або його представника права завчасно звернутися до Управління для отримання інформації, що стосується предмету доказування у справі, та надати відповідні докази під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, наданий скаржником в суді апеляційної інстанції лист Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 1156 від 22 березня 2021 року (а.с.216-216, Т.1) апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки клопотання про його долучення в якості доказу в судовому засідання 23 червня 2021 року залишено без задоволення.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги відповідають фактичним обставинам справи, ухвала суду постановлена на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 25 червня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.