УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-1984/10

Провадження № 6/712/22/21

18 лютого 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м.Черкаси у складі:

Головуючого-судді Марцішевської О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко О.П.

приватного виконавця Недоступа Д.М.

боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника громадянина України ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2020 року до Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника громадянина України ОСОБА_1 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області, ОСОБА_2 , перебуває виконавче провадження № 62497587 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1984/10 від 13.12.2010, який видав Соснівський районний суд м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного банку "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором № 00-91/08 від 07.05.2008 в сумі 49 711,02 доларів США. Боржник: громадянин України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою (згідно виконавчого документа): АДРЕСА_1 .

Станом на 10 листопада 2020 року, ОСОБА_1 так і не виконав своїх зобов`язань перед стягувачем, Акціонерний банк "Укргазбанк". З моменту відкриття виконавчого провадження до сьогоднішнього дня боржник всіляко намагається уникнути зобов`язання по погашенню заборгованості, переховується від виконавця, переховує власне майно, не подає декларацію про майновий стан, чим навмисно затягує виконання судового рішення.

В ході примусового виконання приватним виконавцем накладено арешт на все майно боржника та направлено запити у відповідні інстанції з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, доходів боржника.

При відкритті виконавчого провадження з відповідей ДФС про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах було встановлено, що боржник не має відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно відповідей ПФУ встановлено, що боржник не перебуває на обліку як пенсіонер та офіційно не працює

Згідно відповіді Територіального сервісного центру 7141 Регіонального сервісного центру МВС у Черкаській області за боржником зареєстрований транспортний засіб: TOYOTA COROLLA, 1986 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 та Mitsubishi Gtandis 2.4 Comfort, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , які постановами приватного виконавця були арештовані та оголошені в розшук. На даний час автомобілі не розшукані.

Згідно відповіді Головного управління Держпродспоживслужби України у Черкаській області встановлено, що сільськогосподарська техніка за боржником не зареєстрована

Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку встановлено, що боржник не володіє значними пакетами акцій емітентів приватних акціонерних товариств та публічних акціонерних товариств.

Згідно відповіді Державної служби морського та річкового транспорту України плавзасобами боржник не володіє.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, боржнику належить 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, встановлено, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 21.12.2011 по теперішній час.

13.08.2020 приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника, було здійснено виїзд за адресою проживання боржника, АДРЕСА_2 , та встановлено, що доступу в квартиру не надано, провести виконавчі дії не вдалося. Виконавцем залишено виклик на 17.08.2020.

17.09.2020 приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника, було здійснено виїзд за адресою проживання боржника, АДРЕСА_2 , та встановлено, що доступу в квартиру не надано. Виконавцем на дверях будинку було залишено вимогу та виклик боржнику на 21.09.2020.

08.10.2020 приватним виконавцем, було проведено опис та арешт майна Ѕ квартири за адресою АДРЕСА_2 . Опис та арешт майна проведено біля дверей квартири за даними технічної документації, в зв`язку з відсутністю доступу до квартири.

Згідно відповіді Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, встановлено, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 виданий 20.09.2016.

Боржник обізнаний про відкриття та хід виконавчого провадження, що підтверджується врученням рекомендованого повідомленням поштового відправлення, яким направлялося відкриття виконавчого провадження боржнику. Також, в матеріалах справи міститься заява боржника, про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Станом на 10.11.2020 на рахунок приватного виконавця не надходять кошти для погашення боргу, на адресу не надсилаються пропозиції із погашенням боргу перед стягувачем за рахунок належних боржникові коштів та (чи) майна.

З вищенаведеного можна зробити висновок, що боржник на даний час вчиняє всілякі дії (бездіяльність) спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок (частково або повністю) у нього є всі реальні можливості (наприклад, заробітна плита, кошти, які боржник витрачає на поїздки за кордон) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Просить суд обмежити право виїзду за межі України ОСОБА_1 .

04 лютого 2021 року ОСОБА_1 скерував до суду заперечення на подання приватного виконавця, яке обґрунтував тим, що виконавчий лист № 2-1984/10 від 13 грудня 2010 року може бути пред`явлений до примусового виконання до 13 грудня 2013 року включно, тобто протягом трьох років з дня його видачі. Всупереч вимог п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець Недоступ Д.М. за виконавчим листом № 2-1984/10 від 13 грудня 2010 року відкрив 07 липня 2020 року виконавче провадження ВП № 62497587, тобто за межами строків пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання. Отримавши постанову про відкриття даного виконавчого провадження, ОСОБА_1 23 липня 2020 року направив приватному виконавцю ОСОБА_2 письмову заяву про закриття виконавчого провадження ВП № 62497587, яка залишена останнім без реагування. Таким чином, в діяннях приватного виконавця ОСОБА_2 вбачаються ознаки зловживання своїм посадовими повноваженнями, що охоплюється дисциплінарним проступком у формі невиконання та неналежне виконання приватним виконавцем своїх обов`язків, а саме порушення принципів закріплених в п.п. 2,4 ст. 4 Закону, порушення вимог п. 5 ст. 2, п.2 ч.І ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», що відповідно до п. 4 ст. 38 Закону є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Приватний виконавець Недоступ Д.М. в судовому засіданні подання підтримав та просив суд його задовольнити.

Боржник ОСОБА_1 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні подання. Вказав, що отримав постанову про відкриття провадження, однак не подавав декларації про майновий стан, оскільки виконавче провадження за його заявою підлягає закриттю.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали подання та матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII(далі - Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 Закону передбачено, що заходами примусового виконання рішень, зокрема є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»)

Частиною 1 ст. 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Обґрунтовуючи необхідність тимчасового обмеження права боржника на виїзд з України приватний виконавець вказує, що ОСОБА_1 будучи боржником ухиляється від виконання рішення суду та не вживає заходів щодо його виконання за рахунок належного йому майна та доходів.

Разом з тим, приватним виконавцем не заперечувалось отримання від боржника клопотання про закриття виконавчого провадження, однак документально не підтверджено вручення останньому процесуального рішення про результати розгляду такого клопотання.

Суд виходить з того, що подання боржником клопотання до державного виконавця про закриття виконавчого провадження з підстав закінчення на момент його відкриття строку пред`явлення ваиконавчого листа до примусового викоанння є правом боржника відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", якому кореспондує обов`язок виконавця відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Враховуючи викладене, до повідомлення боржника про результати розгляду його клопотання про закриття виконавчого провадження застосування до нього такого крайнього заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України з підстав свідомого ухилення від виконавчих дій не буде достатньо виправданим та пропорційним.

Крім того виконавцем є недоведеним те, що невжиття такого заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за кордон може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Таким чином, на підставі викладеного вище суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення подання відсутні.

Згідно з пунктом 31 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особливістю судового рішення щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, з поданням про ухвалення якого звернувся приватний виконавець до суду, є те, що воно ухвалюється на стадії виконання судових рішень про стягнення з боржника заборгованості і оскаржити його одночасно з рішенням суду неможливо.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 30.09.2020 у справі № 488/926/16-ц ухвала суду про відмову у задоволенні подання приватного виконавця щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод,Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України»,ст. 33 Конституції України,ст. 441 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника громадянина України ОСОБА_1 за виконавчим листом Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.09.2010 у справі № 2-1984/10.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення (підписання) ( ч.ч.1,2 ст.261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст ухвали виготовлено 23 лютого 2021 року.