Провадження № 2/344/361/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Максимів Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 5400,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 5400,00 грн. та судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 28.04.2016 року та 30.12.2016 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 було підписано Договір про виконання робіт № 8 та Договір про виконання робіт № 13 відповідно, на виконання наказу № 98 від 29.04.2016 року «Щодо зміни особи, відповідальної за схоронність матеріальних цінностей, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 » та у зв`язку із звільненням ОСОБА_2 з посади начальника Івано-Франківського відділення №16. Згідно акту приймання-передачі матеріальних цінностей від 29.04.2016 року, ОСОБА_1 (як матеріально-відповідальною особою) отримано матеріальні цінності в кількості 51 одиницю на загальну суму 997 285,91 грн. (балансова вартість по фінансовому обліку), що знаходились в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання наказу № 134/1 від 28.09.2017 року «Про створення інвентаризаційної комісії», у зв`язку з ліквідацією складу за адресою: АДРЕСА_1 та переміщенням основних засобів на інший склад було створено інвентаризаційну комісію. Під час ревізії матеріальних цінностей зі складу в АДРЕСА_1 , інвентаризаційною комісією виявлено невідповідність трьох об`єктів товарно-матеріальних цінностей, що вказано в протоколі від 29.09.2017 року, а саме: відсутність об`єкта з інвентарним номером «0572», номенклатурою «комутатор» та описом «комутатор 2960»; відсутність об`єкта з інвентарним номером «0834», номенклатурою «комутатор» та описом «комутатор 2960»; відсутність об`єкта з інвентарним номером «108438», номенклатурою «комутатор» та описом «КОМУТАТОР Комутатор WS-С2960-24». Наявність вищезазначених матеріальних цінностей була підтверджена відповідачем, головою та членами інвентаризаційної комісії в інвентаризаційному опису при проведенні інвентаризації активів та зобов`язань станом на 29.04.2016 року, згідно наказу № 98 від 29.04.2016 року.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому не погоджується з заявленими позовними вимогами, зазначаючи, що вказані позивачем договори є договорами про надання послуг цивільно-правового характеру і регулюються нормами Цивільного кодексу України. Він надавав послуги позивачу з 01 травня 2016 до 31 липня 2016 року згідно Договору про виконання робіт № 8 від 28.04.2016 року і після закінчення строку договору позивач не мав до нього жодних претензій майнового характеру. Початок надання послуг - 01 травня 2016 року, акт приймання - передачі матеріальних цінностей склад Івано-Франківськ ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 29 квітня 2016 року, тобто складено до виникнення договірних зобов`язань і на момент підписання цього акту він ще не приступив до виконання робіт. Як вказує відповідач, він не заперечує того факту, що також надавав послуги позивачу з 01 січня 2017 року до 30 вересня 2017 року згідно Договору про виконання робіт № 13 від 30.12.2016 року, однак по цьому договору він не отримував ніяких матеріальних цінностей, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував факт передачі йому товарно-матеріальних цінностей. При проведенні інвентаризації він присутній не був, що суперечить вимогам чинного законодавства при проведенні інвентаризації. Позивачем не надано суду жодного доказу того, що зазначені у позовній заяві об`єкти товарно-матеріальних цінностей належать йому на праві власності з наданням відповідних документів. Окрім того, позивачем самостійно визначено вартість цього майна та встановлено його у розмірі 5400,00 грн., однак до позовної заяви не додано жодного документа, в якому міститься інформація про визначення залишкової вартості зазначених одиниць. Враховуючи їх термін експлуатації (більше 12 років), відповідач вважає, що на момент звернення до суду їх балансова вартість становить 0,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник подала суду заяву про розгляд справи без участі відповідача. Проти вимог позову заперечує.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до наказу № 98 від 29.04.2016 року «Щодо зміни особи, відповідальної за схоронність матеріальних цінностей, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 » та у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади начальника Івано-Франківського відділення № 16, укласти Договір на виконання робіт з матеріально-відповідальною особою ОСОБА_1 , що відповідатиме за схоронність цінностей в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

28.04.2016 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про виконання робіт № 8 (а.с. 16-21).

30.12.2016 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про виконання робіт № 13 (а.с. 22-27).

Згідно акту приймання-передачі матеріальних цінностей від 29.04.2016 року, ОСОБА_1 (отримано матеріальні цінності на загальну суму 997 285,91 грн. (а.с. 11).

На виконання наказу № 134/1 від 28.09.2017 року «Про створення інвентаризаційної комісії», у зв`язку з ліквідацією складу за адресою АДРЕСА_1 та переміщенням основних засобів на інший склад було створено інвентаризаційну комісію (а.с. 6).

Як слідує з Протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 29.09.2017 року, під час інвентаризації комісією виявлено невідповідність трьох об`єктів товарно-матеріальних цінностей, що вказано в протоколі від 29.09.2017 року, а саме: відсутність об`єкта з інвентарним номером «0572», номенклатурою «комутатор» та описом «комутатор 2960»; відсутність об`єкта з інвентарним номером «0834», номенклатурою «комутатор» та описом «комутатор 2960»; відсутність об`єкта з інвентарним номером «108438», номенклатурою «комутатор» та описом «КОМУТАТОР Комутатор WS-С2960-24» (а.с. 7).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судовому розгляду підлягають, зокрема, заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв`язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування).

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників встановлені ст. 130 КЗпП України.

Так, за змістом ч. 1 цієї статті працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (ч. 2 ст. 130 КЗпП України).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», роз`яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Перелік випадків, за яких на працівника покладається повна матеріальна відповідальність, визначено ст. 134 КЗпП України.

Так, у відповідності до п. 6 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», матеріальна відповідальність в повному розмірі на підставі п. 6 ст. 134 КЗпП України покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами.

При цьому, обов`язок доказування наявності умов для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду законодавцем покладено на власника або уповноважений ним орган, який, за змістом ст. 138 КЗпП України, має довести в такому випадку наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Як роз`яснено п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Як вбачається з Договору про виконання робіт № 8 від 28.04.2016 року (1.6.), а також з п. 1.6. Договору про виконання робіт № 13 від 30.12.2016 року, укладеними між між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , на Виконавця не розповсюджуються правила внутрішнього трудового розпорядку Замовника та норми законодавства України про працю.

Відповідач, згідно зазначених договорів зазначений як Виконавець, з огляду на що слідує, що зазначені вище договори є договорами про надання послуг, що носять цивільно-правовий характер та регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відтак, норми Глави IX Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не розповсюджуються.

При розгляді справи судом також враховані доводи відповідача, викладені у його відзиві про те, що при проведенні інвентаризації він не був присутній, про що свідчить відсутність його підпису у Протоколі засідання інвентаризаційної комісії від 29 вересня 2017 року, що суперечить абзацу 5 пункту 3 розділу II Положення про інвентаризацію активів і зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 02.09.2014 року № 879, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 року за 1365/26142, яким передбачено, що інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально-відповідальної особи.

Крім того, позивачем не представлено суду належних доказів про вартість товарно-матеріальних цінностей, відсутність яких виявлена під час ревізії складу в АДРЕСА_1 , інвентаризаційною комісією, а саме: відсутність об`єкта з інвентарним номером «0572», номенклатурою «комутатор» та описом «комутатор 2960»; відсутність об`єкта з інвентарним номером «0834», номенклатурою «комутатор» та описом «комутатор 2960»; відсутність об`єкта з інвентарним номером «108438», номенклатурою «комутатор» та описом «КОМУТАТОР Комутатор WS-С2960-24», як і не представлено доказів того, що вказані об`єкти належать позивачу на праві власності з наданням відповідних документів (договорів купівлі-продажу, накладних, платіжних документів про оплату, довідки - виписки з балансу тощо).

Суд виходить з вимог ст. ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище встановлені обставини, зважаючи, що позивачем не представлено достатніх та належних доказів на обґрунтування позовних вимог, а відтак встановлено відсутність підстав для стягнення з відповідача коштів у розмірі 5 400,00 грн., як відшкодування шкоди, завданої позивачу.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст.ст. 1-19, 23, 76, 81, 89, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 5400,00 грн. відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 19.02.2021 року.