П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Київ

справа № 753/2303/20

провадження № 22-ц/824/266/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року у складі судді Калушка Ф.А., повний текст складений 05.10.2020 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , про визнання особи безвісті відсутньою,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просив визнати безвісно відсутньою ОСОБА_3 .

Свою заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що з 11 листопада 2012 року він перебував у шлюбі із громадянкою ОСОБА_3 . В період шлюбу народилася дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 травня 2013 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва шлюб із ОСОБА_3 розірвано.

Як зазначив заявник, наприкінці липня 2017 року ОСОБА_3 покинула останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , та зникла.

Місце перебування ОСОБА_3 не відомо, будь-який зв`язок з 2017 року з останньою втрачено.

Заявник також вказав, що 07 серпня 2019 року він звернувся до Дарницького управління поліції ГУ НП у місті Києві із заявою з приводу розшуку та встановлення місця проживання ОСОБА_3 , однак інформацією щодо останньої, в тому числі, місця її проживання та реєстрації, управління не володіє.

Крім того ОСОБА_1 зазначає, що 16 жовтня 2013 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва стягнуто з нього аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісячно, до досягнення дитини повноліття.

За повідомленням уповноваженого органу пенсійного фонду України кошти на сплату аліментів перераховуються на картковий рахунок ОСОБА_3 , однак не потрапляють і не витрачаються за призначенням в інтересах дитини.

Заявник вважає, що винесення рішення про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутньою особою дасть йому можливість вирішити питання про перерахування аліментів безпосередньо його неповнолітній донці, яка зможе на свою користь розпоряджатися грошовими коштами, а тому просив його заяву задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісті відсутньою.

В апеляційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким його заяву задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що судом не оцінені та не взяті до уваги докази того, що відомості про місце перебування ОСОБА_3 відсутні понад 3 роки та у місці останнього проживання вона відсутня також понад три роки.

Апелянт вважає, що факт перетину ОСОБА_3 кордону України в напрямку Лондона не свідчить, що вона три роки проживає там.

В суді апеляційної інстанції заявник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення заявника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, Заявник, ОСОБА_1 , є колишнім чоловіком ОСОБА_3 , що встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2013 (а.с. 23). Рішення набрало законної сили 10.12.2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно листа, виданого 13.09.2019 року начальником Дарницького УП ГУНП у м. Києві, на заяву ОСОБА_1 щодо розшуку та встановлення місця проживання ОСОБА_3 , було повідомлено, що інформацією щодо ОСОБА_3 , в тому числі, місця її проживання та реєстрації управління не володіє (а.с. 14).

Судом також встановлено, що згідно наданих на запит суду відомостей Державної податкової служби України № 4102/5/99.00.06.02.0205 від 24.04.2020 року в інформаційних системах органів ДПС ОСОБА_3 не сплачувала податкові платежі до Зведеного бюджету України за 2017-2019 роки та станом на 01.04.2020 рік.

Разом з цим, у відповідності до інформації, що надана Державною прикордонною службою України, вбачається, що 24.07.2017 році о 19:32 ОСОБА_3 (серія, № паспорта НОМЕР_1 ) здійснила перетин кордону України в напрямку «Київ-Лондон».

За положеннями статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою".

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Так, відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно виходив з того, що заява ОСОБА_1 не містить обґрунтованих даних про обставини, які б давали підстав визнати ОСОБА_3 безвісно відсутньою.

Крім того, будь-яких даних про те, що існували обставини про загрози життю ОСОБА_3 або обставини, що дають підстави припускати її загибель, заявником не надано, а мета заяви зводиться до порушення на його думку прав неповнолітньої доньки, оскільки за повідомленням уповноваженого органу пенсійного фонду України, кошти на сплату аліментів перераховуються на картковий рахунок ОСОБА_3 , однак не потрапляють і не витрачаються за призначенням в інтересах дитини.

Однак, сам по собі цей факт та фактична відсутність достовірних відомостей про теперішнє місце перебування ОСОБА_3 не є безумовною підставою для визнання її безвісно відсутньою.

Крім того, колегія суддів також враховує наявність інформації про перетин ОСОБА_3 у 2017 році кордону України в напрямку «Київ-Лондон», що також не дає достатніх підстав, передбачених ст. 43 ЦК і ст. 306 ЦПК, для визнання особи безвісно відсутньою.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду місцевого суду, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: