Єдиний унікальний номер 243/3962/21
Номер провадження 22-ц/804/1718/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2021 року м. Бахмут
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого - судді: Мірути О.А.
суддів: Новікової Г.В. , Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 235/1795/20 за позовною заявою Луганського національного аграрного університету до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої під час виконання трудових обов`язків, за апеляційною скаргою Луганського національного аграрного університету на ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2021 року, (суддя Гончарова А.О.),
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року Луганський національний аграрний університет звернуся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої під час виконання трудових обов`язків.
В позовній заяві позивач зазначає, що діями посадових осіб, директора ОСОБА_1 та головного бухгалтера ОСОБА_2 , які виразилися у порушенні покладених на них трудових обов`язків у вигляді навмисного безпідставного (підписання) виставлення рахунків; отримання, оприбуткування та неповернення грошових коштів в порушення умов господарських договорів, Коледжу заподіяно шкоду в загальному розмірі 539 413,33 грн.
Позивач просить стягнути: з ОСОБА_1 на свою користь шкоду в розмірі 16 795,76 грн., з ОСОБА_2 на свою користь шкоду в розмірі 576 617,57 грн. та солідарно з відповідачів на свою користь судовий збір в розмірі 8901,20 грн.
Не погодившись з ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2021 року, Луганський національний аграрний університет подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачі, обіймаючи посади директора та головного бухгалтера ВСП «Словянський коледж Луганського національного аграрного університету», не були посадовими особами позивача, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про неможливість розгляду позовної заяви в порядку цивільного судочинства, необґрунтовано застосував п.12 ч. 1 ст. 20 ГПК України та в порушення норм процесуального права постановив оскаржувану ухвалу. Вважають, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали застосовані норми права, які не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.
Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів у справі до суду не надходили.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду цієї справи повідомлені апеляційним судом належним чином, подали зачви про розгляд справи без їх участі.
Представник позивача адвокат Гончарова І.Т. в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, наполягала на її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, представнитка позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26.10.2011р. між ФОП ОСОБА_3 та Луганським національним аграрним університетом в особі відокремленого підрозділу «Слов`янський коледж Луганського національного аграрного університету» було укладено договір № 13-м, за умовами п.1.1 якого сторони зобов`язалися спільно діяти у сфері сільськогосподарського виробництва. Актом приймання передачі земельної ділянки від 26.10.2011р., який підписаний сторонами договору та скріплений печатками, ФОП ОСОБА_3 прийняв до обробки земельну ділянку площею 616 га.
ВП "Слов`янський коледж Луганського національного аграрного університету" був відокремленим підрозділ позивача - Луганського національного аграрного університету, без права юридичної особи, а відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у трудових відносинах з ВП "Слов`янський коледж Луганського національного аграрного університету", діяльність якого припинена, обіймаючи посади директора та головного бухгалтера, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстра юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Ст. 125 Конституції України закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Таким чином, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Ст. 1 ГПК України визначено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.
Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Ч.2 ст. 89 ГК України визначено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.
Отже, критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Вказана позиція висловлена ВП ВС в постанові від 15.01.2020 року, справа № 492/1519/15-ц.
Обгрунтовуючи позовні вимоги у вказаній частині, позивач посилається на те, що відповідачами було завдано збитки Луганскому національному аграрному університету під час перебування ними посаді директора ОСОБА_1 та головного бухгалтера ОСОБА_2 .
Отже, правовідносини, які виникли між Луганським національним аграрним університетом та посадовими особами його відокремленого підрозділу, без права юридичної особи, - директором ОСОБА_1 та головнним бухгалтером ОСОБА_2 щодо відшкодування збитків, стосуються дій або бездіяльності відповідачів під час здійснення ними своїх повноважень, як посадових осіб, за своєю суттю є господарськими, а тому спір між ними підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Отже, відмовляючи у відкритті провадження у цій справі в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що спір по справі за своєю суттю є господарськими, при цьому на визначення юрсдикції не впливає факт перебування або не перебування відповідачів на своїх посадах на теперішній час.
Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інтонації, оскільки вона повністю узгоджується з встановленими обставинами по справі та відповідає викладеним нормам законодавства України.
Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанці, вказували на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2021 року про відмову у відкритті провадження в цій справі є такою, що відповідає вимогам процесуального закону, тому підстав для її скасування не вбачається.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Луганського національного аграрного університету.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Луганського національного аграрного університету - залишити без задоволення.
Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови складений 30.06.2021 р.

Суддя: