Провадження № 2/932/3983/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Скопа Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

16.09.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, в якому просив визнати незаконним і скасувати наказ № 470 (розпорядження) від 13.08.2020 року Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , поновити його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів першого класу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (код ), стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (код ) на його користь 23426,30 грн. - суму середнього заробітку за період вимушеного прогулу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2020 року суддя Яковлев Д.О. був визначений для розгляду даної справи.

Ухвалою від 17.09.2020 року позовна заява була залишена без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Відповідно до Розпорядження № 501 від 15.12.2020 року та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддя Кудрявцва Т.О. визначена для розгляду даної справи.

19.01.2021 року до суду від представника позивача надійшла викладена в новій редакції позовна заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, в якій позивач просить поновити його на роботі до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради () на посаду водія автотранспортних засобів, стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради () на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 130692,70 грн.

В обгрунтувння позовних вимог в позовній заяві зазначено, що позивач ОСОБА_1 10.08.1995 був прийнятий на роботу до відповідача - на той час Підприємство «Дніпротепломережа» на посаду слюсаря, на посаду водія 2-го класу він був прийнятий 16.09.2002 року, на посаду водія 1-го класу позивач прийнятий 01.06.2004 року. З наказом відповідача про скорочення штату від 01.06.2020 року №2/4 позивач був ознайомлений 15.06.2020 року, наказом №470 від 13.08.2020 року він був звільнений 17.08.2020 року за п.1 ст.40 КЗпП України - скорочення штату.

Позивач вважає звільнення протиправним і таким, що здійснено з порушенням норм Кодексу законів про працю України з огляду на те, що позивачу не були запропоновані всі вакантні посади на підприємстві відповідача; пропозиція була обмежена твердженням, що вакантних посад водія немає. Жодного переліку вакансій відповідач не надав і фактично не пропонував позивачу працевлаштування, позивач під диктовку написав розписку щодо попередження про звільнення. Відповідно, позивач не відмовлявся від працевлаштування на вакантні посади. Належного розгляду і, відповідно, згоди профспілкового комітету відповідача на звільнення позивача не відбулось, що є самостійною підставою для визнання звільнення протиправним. Надана відповідачем на адвокатський запит інформація про проведення засідання профспілкового комітету свідчить про неналежність і недопустимість такого доказу з огляду на зміст протоколу №9 від 16.07.2020. Так, в розділі «Слухали» протоколу викладена доповідь начальника відділу кадрів ОСОБА_2 , зазначено про отримання профспілковим комітетом подань про звільнення 80 працівників, 10 працівників присутні, решта написали заяву про розгляд питання без їх присутності. Від імені роботодавця ОСОБА_2 просила розглянути питання звільнення працівників та надати дозвіл на їх звільнення за п. 1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату). За інформацією позивача він не був попереджений про засідання профкому, відповідно, не знав про засідання і тому не писав жодних заяв про розгляд питання за його відсутності. Відповідно, протокол в цій частині містить неправдиві дані. Рішенням профкому, оформленим протоколом №9 від 16.07.2020, без жодного аналізу інформації про вивільнюваних працівників та будь-якого обгрунтування надається «дозвіл» на звільнення всіх заявлених працівників; залишились, крім інших, проігнорованими права працівників (і позивача) про переважне право залишення на роботі.

В позовній заяві зазначено, що згідно п. 15 Постанови Пленуму ВСУ №9 згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Отже, рішення профкому, оформлене протоколом №9 від 16.07.2020, не можна вважати належно наданою згодою на звільнення позивача, тому рішення профкому слід вважати таким, що не має юридичного значення. Відповідачем грубо порушено вимоги статті 42 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі, яке надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Так, позивач є водієм 1-го класу, що є найвищою кваліфікацією за цією спеціальністю відповідно до наступних нормативних актів: і) Порядок присвоєння водіям кваліфікацій визначено в п. 4 розд. II Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск № 69 «Автомобільний транспорт», затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 14.02.2006 р. № 136, іі) п. 8.7 Методичні рекомендацій з питань безпеки автомобільних перевезень, затверджених наказом Державного департаменту автомобільного транспорту від 19.09.2003 р. № 111. Таким чином, кваліфікація позивача є достатньою підставою для переважно залишення його на роботі.

Крім зазначеного, як зазначено у позові, позивач має наступні підстави для переважного права залишення на роботі: 1) позивач є особою, в сім`ї якого немає інших працівників з самостійним заробітком; позивач є одиноким, не перебуває у шлюбі, отже сім`я позивача складається з однієї особи. Звільнення без врахування цієї підстави для переважного права призвела до фактично до позбавлення позивача матеріальних засобів до існування; наведена обставина підтверджується в т.ч. особовою карткою, заведеною відповідачем; 2) позивач є працівником з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації - з моменту працевлаштування на Підприємство «Дніпротепломережа» 10.08.1995 минуло 25 років, що, ймовірно, є найдовшим трудовим стажем на підприємстві серед усіх працівників; 3) на момент звільнення позивачу залишалося менше трьох років - фактично 11 місяців до 19.07.2021 року до настання пенсійного віку (60 років), при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Всі наведені підстави для переважного права не враховані і не вивчались взагалі відповідачем, що призвело до залишення на посадах водія осіб, які не мають переваг на залишення на роботі порівняно із позивачем.

У відповіді на адвокатський запит відповідач повідомив про переважне залишення на посадах «водія легкового транспортного засобу до 1,8 л.» інших двох осіб, в той час як згідно штатного розкладу, затвердженого з 01.07.2020, збережені 20 посад водіїв автотранспортних засобів. При чому використані відповідачем обставини щодо двох згаданих осіб не є перевагами, наведені штучно; позивач має очевидний пріоритет для залишення на роботі. Щодо особи_1 відповідач наводить мотиви: наявність на утриманні малолітньої та неповнолітньої дитини, отримання доплат за інтенсивність праці, продуктивність виконуваної роботи, премій за сумлінну роботу, відсутність дисциплінарних стягнень, чітке дотримання норм виробітку тощо; щодо особи_2: передпенсійний вік, тимчасове виконання роботи більш кваліфікованих працівників, суміщення роботи, доплати за інтенсивність праці та продуктивність виконуваної роботи, відсутність дисциплінарних стягнень, чітке дотримання норм виробітку тощо. Отримання будь-яких премій і доплат не є перевагою; кваліфікація двох осіб, залишених при порівнянні із позивачем, взагалі не наведена. Отже, переваг вказані особи згідно наведеного в статті 42 КЗпП України переліку не мають. Щодо 18 інших осіб, залишених на аналогічній посаді водія автотранспортного засобу, відповідач не здійснив жодного порівняння взагалі, що очевидно порушує права позивача. Позивач, крім найвищої кваліфікації, має з наведеного в ст. 42 КЗпП переліку три підстави для залишення на роботі, тобто, кількість підстав більша навіть порівняно з двома особами, які взяті до уваги відповідачем. В наказі від 01.06.2020 №2/4, який став підставою для звільнення позивача, перелічені конкретні працівники, що підлягають звільненню. Водночас такий наказ згідно ст. 40 п.1 має містити інформацію про скорочення штату, а не про скорочення конкретних працівників. Отже наказ про звільнення №470 від 13.08.2020 грунтується на наказі, який суперечить чинному законодавству, отже, також є незаконним, що є підставою для поновлення позивача на роботі. Також, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Розрахунок середнього заробітку за прострочку виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку при звільненні виконаний на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, робочих днів за період липень-серпень 2020 року позивач мав 34, згідно довідки про доходи йому нараховано за липень-серпень 2020 року 41920,75 грн., розрахунок середнього заробітку а час вимушеного прогулу здійснюється з дня, наступного за днем звільнення - 18.08.2020 року по день подання нової редакції позову - 19.01.2021 року, робочих днів за вказаний період 106, таким чином розмір середнього заробітку за період вимушеного прогулу становить: 41920,75 : 34 = 1232,95 грн (в день), 1232,95 х 106 = 130692,70 грн.

Ухвалою суду від 21.01.2021 року продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 09.02.2021 року у справі судом відкрито загальне провадження та визначено по необхідність проведення підготовчого засідання.

01.04.2021 року від відповідача до суду надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 23.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У наданій суду заяві представник відповідача просив застосувати у даній справі строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач отримав свою трудову книжку та ознайомився з копією наказу про звільнення 17.08.2020 року, позов надійшов до суду 16.09.2020 року, однак ухвалою суду від 17.09.2020 року суддею встановлено, що позовну заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.174, 175 ЦПК України, та позовну заяву залишено без руху. Нова редакція позовної заяви надійшла до суду лише 19.01.2021 року, тобто з очевидним пропуском спеціального строку позовної давності, який закінчився 18.09.2020 року.

17.06.2021 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

05.07.2021 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких він підтримав позовні вимоги.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі N 331/8965/15-ц (провадження N 61-11385св18), від 25 лютого 2020 року у справі N 310/9675/18 (провадження N 61-21148св19).

Право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування на іншу посаду, оскільки переважне право на залишення на роботі враховуються при скороченні декількох посад, тобто інші рівнозначні посади залишаються, і тоді роботодавець застосовує переважне право та надає право на залишення на роботі.

Крім того, відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 частини першої статті 40 і пунктами 2 і 3 частини першої статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі ст. 4 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.94 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Статтею 8 Конвенції передбачено, що працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра.

У випадках, коли припинення трудових відносин було санкціоновано компетентним органом, параграф 1 цієї статті може застосовуватися з урахуванням національних законодавства й практики.

Статтею 9 Конвенції передбачено, що органи, зазначені в статті 8 цієї Конвенції, наділяються повноваженнями розглядати причини звільнення й інші обставини справи, а також виносити рішення про обґрунтованість звільнення.

Щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості: a) тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці; b) згадані в статті 8 цієї Конвенції органи наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою.

У випадках звільнення з причин, викликаних виробничою потребою підприємства, установи чи служби, органи, зазначені в статті 8 цієї Конвенції, наділяються повноваженнями з`ясовувати, чи справді трудові відносини припинено з цих причин, однак межі їхніх повноважень приймати рішення про те, чи є ці причини достатньо обґрунтованими для припинення трудових відносин, визначаються методами здійснення, зазначеними у статті 1 цієї Конвенції.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада. 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.08.1995 був прийнятий на роботу на посаду слюсаря по ремонту котельного обладнання до відповідача, який мав найменування на той час - Підприємство «Дніпротепломережа».

На посаду водія 2-го класу ОСОБА_1 був переведений з 06.08.1998 року, з 16.09.2002 року позивач був прийнятий до відповідача водієм 2 класу в цех по експлуатації та ремонту механізмів та автотранспорта, 01.06.2004 року позивач переведений водієм першого класу на даному підприємстві. Для виконання посадових обов`язків за ОСОБА_1 відповідачем було закріплено автомобіль Рено, державний номер НОМЕР_1 .

Наказом № 470 (розпорядження) від 13.08.2020 року Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату), позивач був звільнений з роботи за скороченням штату 17.08.2020 року. З даним наказом позивач був ознайомлений 17.08.2020 року. Підставою звільнення позивача в наказі зазначено наказ 24 від 01.06.2020 року.

Зважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд вважає, що звільнення позивача відбулося з порушенням трудового законодавства України і виданню вказаного наказу про звільнення позивача передували слідуючи обставини.

Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, ік. 32688148, є комунальним унітарним некомерційним комерційним підприємством, яке в своїй діяльності керується, зокрема Статутом, затвердженим Рішенням міської ради №69/52 від 18.12.2019 року. Відповідно до Статуту, власником підприємства є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банку.

Відповідно до Статуту, в редакції, яка діяла на час звільнення позивача, органом управління підприємством є керівник підприємства, яким, зокрема, затверджуються структура, штатний розпис та правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства.

Відповідно до п.72 Статуту, виробничі і трудові відносини, включаючи питання найму і звільнення, режиму праці, відпочинку, гарантії і компенсації, регулюються згідно з чинним законодавством, цим Статутом, колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також трудовим договором.

Відповідно до п.1.2. Робочої інструкції Водія автотранспортних засобів код КП 8322 автотранспортної ділянки, затвердженої 14.11.2017 року директором КП «Теплоенерго», водій автотранспортних засобів приймається та звільняється наказом директора підприємства згідно Кодексу законом про працю України та діючого законодавства про працю, по поданню начальника автотранспортної ділянки. Відповідно до п.1.3 Робочої інструкції, водій автотранспортних засобів безпосередньо підпорядковується механику та начальнику автотранспортної ділянки (АТД).

У відповідності до розділу ІІ Робочої інструкції, задачами та зобов`язаннями водія автотранспортних засобів є: управління закріпленим за ним автомобілем при різних дорожніх умовах; якісне та своєчасне виконання завдань, виданих механіком та начальником автотранспортної ділянки; виявлення та усунення зі слюсарем з ремонту автомобілів несправностей автотранспортного засобу; здійснення текучого ремонту та прийняття участі у всіх ремонтах по обслуговуванню закріпленого автомобіля; здійснення заправки автомобіля пальним, змазочними матеріалами та охолоджувальною рідиною; правильне оформлення шляхових документів; перевірка технічного стану автомобіля перед виїздом на лінію і після повернення; здача автомобіля та постановка його на охоронюване місце чи бокс по поверненню з роботи; усунення технічних несправностей рухомого складу, що виникли під час роботи на лінії; забезпечення високовиробничого та економного використання автотранспортного засобу; сприяння збільшення міжремонтних пробігів автомобіля; надання першої долікарняної допомоги потерпілим в дорожньо-транспортній пригоді; утримання автотранспортного засобу в порядку, про всі зауваження повідомляти керівництво АТД; забезпечення економного розходу паливно-мастильних та інших експлуатаційних матеріалів; проходження перед виїздом на лінію контролю стану здоров`я з отриманням відмітки в шляховому листі; дотримання правил дорожнього руху, вимог охорони праці, техніки безпеки, промислової санітарії, пожежної безпеки, внутрішнього трудового розпорядку підприємства, даної інструкції; забезпечення справності обладнання автотранспортного засобу у відповідності з вимогами стандартів, відносно безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища; подача автотранспортного засобу під завантаження вантажів чи розвантаження,а також до місця випадки пасажирів; контроль правильності завантаження, розміщення та кріплення вантажів, в тому числі безпечних, великовантажних, негабаритних) в кузові, а також порядок розміщення пасажирів в легковому автомобілі.

Відносно дотримання вимог нормативно-правових актів по охороні праці водій зобов`язаний: дотримуватися особистої безпеки та здоров`я, а також про безпеку та здоров`я людей в процесі виконання робіт; знати та виконувати вимоги нормативних актів по охороні праці, правила поводження з машинами, механізмами, обладнанням та іншими засобами руху; користуватися засобами індивідуального та колективного захисту; забезпечення безпечної роботи автомобіля; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку підприємства.

31.01.2020 року КП «Теплоенерго» ДМР було видано наказ №51 від 31.01.2020 року, яким з посиланням на реструктуризацією структурних підрозділів підприємства, наказано начальнику відділу кадрів провести скорочення з додержанням процедури статті 49-2 КЗпП України та внести зміни в штатний розпис керівників, спеціалістів, службовців і робітників КП «Теплоенерго» та вивезти наступні вакансії, в тому числі, з юридичного відділу, ВТВ, Відділу охорони праці, Відділу нормування та обліку енергоресурсів, Відділу кадрів, Служби реалізації та збору платежів, Служби ГУ, КВП та ОТО, теплової дільниці №1 та з Авто-транспортної дільниці, а саме: 0,5 од.інженер з безпеки руху, 1 од.водій автотранспортних засобів (до 1,8 л ЗАЗ «Славута»), 1 од.водій автотранспортних засобів (до 1,8 л ВАЗ 2107), 1 од.водій автотранспортних засобів (до 1,8 л ВАЗ 2107), 1 од.водій автотранспортних засобів (вище 1,8-3,5 л УАЗ 2206), 1 од.водій автотранспортних засобів (вище 1,8-3,5 л ГАЗ 331029), 1 од.водій автотранспортних засобів (7.-10т ГАЗ 3307), 1 од.водій автотранспортних засобів (3т-5т ГАЗ 5312), 1 од.водій автотранспортних засобів (вище 5 м ЇЖ 2715), 1 од.водій автотранспортних засобів (до 1,8л РЕНО Доккер), 1 од.водій автотранспортних засобів (до 1,8 л РЕНО Дастер), 1 од.водій автотранспортних засобів (вище 5т-7т а/к КС 2571), 1 од.водій автотранспортних засобів (вище 3т-5т ГАЗ 3309), 2 од.машинист екскаватора 5 розряду, 1 од.слюсар з ремонту а/т засобів 5 розряду.

13.03.2020 року працівниками відповідача, а саме: механіком АТУ ОСОБА_3 , водіями автотранспортних засобів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , було складено Акт про те, що в їх присутності 13.03.2020 року в 08-00 год. начальником автотранспортної ділянки ОСОБА_6 було запропоновано водію автотранспортних засобів АТУ ОСОБА_1 сісти за кермо УАЗ №035-56 АВ та поїхати на об`єкт; в їх присутності ОСОБА_1 відмовився виконувати завдання; такаж ситуація була 02,03, 04,05,06,10,11, 12 березня 2020 року.

23.04.2020 року працівниками відповідача, а саме: механіком АТД ОСОБА_3 , водієм автотранспортних засобів ОСОБА_5 , було складено Акт про те, що в їх присутності 23.04.2020 року в 08-00 год. начальником АТД ОСОБА_6 було доручено водієві автотранспортних засобів АТД ОСОБА_1 виконувати роботу на автомобілі УАЗ № НОМЕР_2 ; в їх присутності ОСОБА_1 відмовився виконати завдання; подібна ситуація була 01,02, 03, 06,07,08,09,10,13, 14, 15,21,22 квітня 2020 року.

25.05.2020 року Спеціальною комісією з розгляду питань щодо скорочення чисельності чи штату працівників КП «Теплоенерго» ДМР було проведене засідання, оформлене Протоколом засідання №88/2 від 25.05.2020 року, метою якого було визначення працівників, наділених безумовним правом на залишення на роботі відповідно до ст. 184 та 43 КЗпП України; ідентифікація продуктивності праці і кваліфікації водіїв легкових автотранспортних засобів до 1,8л., здійснення їх порівняльного аналізу з метою визначення працівників, які підлягатимуть подальшому звільненню на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, зумовленим змінами в організації виробництва і праці; за умови рівної кваліфікації та продуктивності праці водіїв легкових автотранспортних засобів до 1,8 л., визначення працівників з переважним правом на залишення на роботі, відповідно до ч.2 ст. 42 КЗпП України.

Підставою проведення засідання зазначено наказ №51 від 31.01.2020 року, обумовлений підсумками виробничо-господарської діяльності, у зв`язку з чим виникли істотні зміни в організації роботи. Ціллю скорочення чисельності працівників, що перебувають на посаді водіїв легкових автотранспортних засобів до 1,8л. зазначено забезпечення збереження основних робочих місць і своєчасної виплати заробітної плати. Суб`єктами, які підлягають оцінці, зазначені водії легкового автотранспортного засобу до 1,8 л. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 .

В даному засіданні Спеціальної комісії встановлено, що водій легкового автотранспортного засобу до 1,8 л. ОСОБА_1 має базову загальну середню освіту, кваліфікаційна характеристика - 1 клас; працює на підприємстві з 2017 року, зазначено про наявність дисциплінарних стягнень, зазначено про відсутність доплат за інтенсивність праці та про відсутність премії; вказані відомості про продуктивність праці: - 9 подорожніх листів, відсутні відомості щодо підвищення кваліфікації.

Щодо водія легкового автотранспортного засобу до 1,8 л. ОСОБА_5 встановлено, що він має базову загальну середню освіту, кваліфікаційна характеристика - 1 клас; працює на підприємстві з 2017 року, зазначено про відсутність дисциплінарних стягнень, зазначено про наявність доплат за інтенсивність праці та про наявність премій; вказані відомості про продуктивність праці: - 76 подорожніх листів. відсутні відомості щодо підвищення кваліфікації.

Стосовно водія легкового автотранспортного засобу до 1,8 л. ОСОБА_7 встановлено, що він має базову загальну середню освіту, кваліфікаційна характеристика - 2 клас; працює на підприємстві з 2017 року, зазначено про відсутність дисциплінарних стягнень, зазначено про наявність доплат за інтенсивність праці та про відсутність премій; вказані відомості про продуктивність праці: - 87 подорожніх листів. відсутні відомості щодо підвищення кваліфікації.

На підставі зазначених фактичних обставин комісією встановлено, що найвищу кваліфікацію та продуктивність має ОСОБА_5 , не зважаючи на вищий клас ОСОБА_1 , за всіма іншими показниками, зокрема продуктивності праці, перевага надається ОСОБА_7 , тому скороченню підлягає ОСОБА_1

27.05.2020 року працівниками відповідача, а саме: водіями автотранспортних засобів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 складено Акт, в якому вони підтверджують, що в їх присутності 27.05.2020 року о 08-00 год. начальником АТД ОСОБА_6 було доручено водієві автотранспортних засобів АТД ОСОБА_1 виконувати роботу на автомобілі УАЗ № НОМЕР_2 ; в їх присутності ОСОБА_1 відмовився виконати завдання; подібна ситуація була 12,13, 14, 18, 19, 20, 25,26, 27 травня 2020 року.

27.05.2020 року працівниками відповідача, а саме: водіями автотранспортних засобів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 складено Акт, в якому вони підтверджують, що в їх присутності 27.05.2020 року начальником АТД ОСОБА_6 було запропоновано водієві автотранспортних засобів АТД ОСОБА_1 написати пояснювальну чому він відмовляється сідати за кермо автомобіля УАЗ № НОМЕР_2 та виконати завдання начальника; в їх присутності ОСОБА_1 сказав, що він не може сідати на інший автомобіль, бо не знає його, але відмовився від написання пояснювальної, бо сказав, що пише погано.

27.05.2020 року працівниками відповідача, а саме: водіями автотранспортних засобів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 складено Акт, в якому вони підтверджують, що в їх присутності 27.05.2020 року начальником АТД Литовським В.В. було запропоновано водієві автотранспортних засобів АТД ОСОБА_1 ознайомитися з наказом №213 від 27.05.2020 року «про притягнення до дисциплінарної відповідальності водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 », який з наказом ознайомився, але відмовився від підпису.

Відповідно до Доповідної на ім`я начальника КП «Теплоенерго», складеної начальником АТУ відповідача ОСОБА_6 , водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 , який працював 27.02.2020 року на а/м Рено НОМЕР_1 у розпорядженні бухгалтерії, самостійно, не повідомивши нікого, змінив маршрут руху, і поїхав на державному автомобілі у своїх цілях, на цьому маршруті сталося ДТП.

Відповідно до Доповідної на ім`я начальника КП «Теплоенерго», складеної начальником АТД відповідача Літовським В.В., 27.02.2020 року автомобіль, за кермом якого був водій автотранспортних засобів АТД ОСОБА_1 , потрапив в автотранспортну пригоду з вини сторонньої особи. Ним було доручено ОСОБА_1 на час з`ясування причин ДТП та ремонту автомобіля виконувати роботу на автомобілі УАЗ № НОМЕР_2 , від чого він відмовився та з 02.03 по 13.03, 16.03, 17.03, 30, 31.03, З 01.04 по 15.04, 21, 22, 23.04, 12-14.05, 18-20.05, 25-27.05 ОСОБА_1 в робочі дні приходив на роботу, але від запропонованої роботи відмовлявся, обгрунтовувавши свою поведінку незнанням цього автомобіля чи хронічними болями в спині, в зв`язку з чим просив вжити заходи.

Наказом директором КП «Теплоенерго» від 27.05.2020 року №2123 на підставі доповідної ОСОБА_11 за порушення робочої інструкції оголошено догану.

01.06.2020 року Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради був виданий наказ «Про скорочення штату» № 2/4, яким начальнику відділу кадрів підприємство було доручено провести скорочення наступних працівників Автотранспортної дільниці з додержанням процедури статті 49-2 КЗпП України: ОСОБА_12 диспетчер, ОСОБА_13 водій автотранспортних засобів 1 кат., ОСОБА_14 водій автотранспортних засобів 2 кат., ОСОБА_15 водій автотранспортних засобів 2 кат., ОСОБА_16 водій автотранспортних засобів 1 кат., ОСОБА_17 водій автотранспортних засобів 1 кат., ОСОБА_1 водій автотранспортних засобів 1 кат.наказано від 01.06.2020 року №2/4 позивач був ознайомлений 15.06.2020 року.

Із вказаним наказом відповідача про скорочення штату від 01.06.2020 року №2/4 позивач був ознайомлений 15.06.2020 року.

Таким чином, вбачається, що вищевказаний Наказ відповідача від 01.06.2020 №2/4, на підставі якого звільнили позивача, має назву «про скорочення штату», однак текст наказу свідчить не про скорочення штату, а про скорочення працівників, що не відповідає приписам статті 40 КЗпП України і не може бути підставою для розірвання трудового договору за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату.

Наказ від 31.01.2020 року №51, на який міститься посилання в наказі №2/4 від 01.06.2020 року, також не містить рішення керівника про скорочення штату, а містить доручення від директора «начальнику відділу кадрів Самойленко О.Г. провести скорочення з додержанням проиедури статті 49-2 КЗпП України та внести зміни в штатний розклад керівників, спеиіалістів. службовців і робітників КП «Теплоенерго» та вивести наступні вакансії:...».

Встановлено, що до скорочення діяв штатний розпис автотранспортної дільниці КП «Теплоенерго» з 01.12.2019 року, після якого був затверджений проміжний штатний розпис з 01.07.2020 року та штатний розпис 01.12.2020 року.

Вбачається, що автомобіль УАЗ 3962 з номерним знаком НОМЕР_2 , який за твердженням представника відповідача, пропонувався позивачу для роботи, не внесений до штатних розписів станом на 01.12.2019 року та 01.07.2020 року, оскільки, знов таки, за твердженням відповідача він не експлуатувався та не був закріплений за жодним з водіїв або вільною штатною одиницею, яка не виведена із штатного розпису, однак він перебував на балансі підприємства; за позивачем він також не був закріплений у встановленому порядку.

Відповідно до положень п. 4.3. Статуту відповідача повноваження щодо затвердження штатного розпису належать директору, він не має права доручати таке повноваження іншим працівникам.

Вбачається, що наказом від 31.01.2020 року №51 (п.3) директор відповідача затвердив новий штатний розклад підприємства. Водночас, як зазначено вище, за положеннями п. 4.3. Статуту відповідача структура, штатний розпис та правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства затверджується Керівником Підприємства за погодженням з Уповноваженим органом. Відповідач не надав жодного доказу про те, що штатний розклад погоджений Уповноваженим органом, яким для відповідача є Управління благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, штатний розклад, введений в дію з 01.07.2020 підписаний лише директором без жодних погоджень.

Крім того, вказаний штатний розпис, який введений дію з 01.07.2020 року, затверджений 10.06.2021 року, про що свідчить відмітка на титульному аркуші.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, відповідач повідомив представника позивача про те, що з 01.12.2019 по 10.06.2021 року не існує інших штатних розкладів, крім введених: 01.12.2019 року, 01.07.2020 року, 01.12.2020 року.

Таким чином, наказ про затвердження штатного розпису від 01.07.2020 року відсутній,

відповідно, відсутній належним чином затверджений факт скорочення штату КП «Теплоенерго» на підставі наказів від 31.01.2020 №51 та №2/4 від 01.06.2020 року, що дає підстави вважати, що скорочення штату на підприємстві в період, що розглядається, не відбулось.

Аналіз нового штатного розкладу відповідача з сайту міської ради виявив введення до штатного розкладу однієї додаткової посади водія автотранспортного засобу. У відповіді на адвокатський запит представника позивача від 10.06.2021 року відповідач повідомив, що таке введення відбулось наказом від 06.10.2020 року №456/1. Відповідач пояснює таке введення додаткової посади розпорядженням міського голови про початок опалювального сезону 2020-2021р.р.. При цьому зазначене розпорядження №1267-р видане пізніше - 28.10.2020 року, тому обґрунтування введення додаткової посади водія відсутнє. Наведене дозволяє дійти висновку про відсутність реального скорочення штату на 1 водія автотранспортного засобу, оскільки така посада повернута до штатного розкладу через півтора місяця після звільнення позивача. Більш того, повернута посада закріплена за автомобілем УАЗ 3962 № НОМЕР_2 , на якому, начебто, пропонували виїжджати позивачу і за відмову оголосили догану.

Також встановлено, що замість 20 водіїв автотранспортних засобів, наявних у штатному розкладі після «скорочення» станом 01.07.2020 року, відповідач здійснив порівняння лише 3х водіїв, обмежуючи посаду приміткою «до 1,8 л». Код класифікатора професій 8322, вказаний в тому числі у штатних розкладах відповідача, ідентичний для всіх водіїв автотранспортних засобів, не залежно від об`єму двигуна тощо. Відповідач по суті визнає ідентичність посад, пропонуючи позивачу керувати вантажно-пасажирським автомобілем УАЗ 3962 № НОМЕР_2 , двигун якого об`ємом 2,445 л. очевидно не відноситься до «1,8л.». Крім того, посвідчення водія позивача та його кваліфікація дозволяє керування будь-яким автомобілем - легковим, вантажним, автобусом тощо. Отже, порівняння мало стосуватись 20 водіїв, а не тільки трьох.

Вказана позиція узгоджується з висновками, вказаними в Постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №382/1039 та від 11.12.2019 у справі №569/9912/18

В ході розгляду справи було проведено позачергове засідання Спеціальної комісії відповідача з розгляду питань щодо скорочення чисельності чи штату працівників, оформлене Протоколом позачергового засідання № 92 від 09.06.2021 року, порядок денного якого був - приведення порівняльної характеристики водія легкових автотранспортних засобів до 1,8л, відображеного у протоколі № 88/2 від 25.05.2020 року у вигляд порівняльної таблиці за весь період роботи до прийняття рішення про скорочення (наказ № 2/4 від 01.06.2020р.) тобто з жовтня 2017 року по травень 2020 року включно.

Наданий відповідачем в ході судового розгляді справи протокол позачергового засідання Спеціальної комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності чи штату працівників від 09.06.2021 року №92 відображає реальне порівняння двох основних критеріїв: кваліфікації та продуктивності праці навіть щодо 3х водіїв («до 1,8л.»). Так, клас позивача ОСОБА_1 - перший, що аналогічно класу ще одного водія - ОСОБА_5 , третій водій ОСОБА_7 має нижчий клас другий, що є достатнім для переваги ОСОБА_1 над ОСОБА_7 для залишення на роботі. Продуктивність праці ОСОБА_1 взагалі є найвищою серед усіх водіїв: 641 подорожній лист проти 583 у ОСОБА_5 і 611 у ОСОБА_7 , тому наведених переваг достатньо для переважного залишення на роботі ОСОБА_1 згідно положень статті 42 КЗпП України.

Крім зазначеного, встановлено, що позивач має наступні підстави для переважного права залишення на роботі: вінт є водієм 1-го класу, що є найвищою кваліфікацією за цією спеціальністю відповідно до діючих нормативних актів; він є особою, в сім`ї якого немає інших працівників з самостійним заробітком; позивач є одиноким, не перебуває у шлюбі, отже сім`я позивача складається з однієї особи, в цілому позитивно характеризується. Звільнення позивача без врахування вказаних підстав призвела до фактично до позбавлення позивача матеріальних засобів до існування; позивач є працівником з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, на момент звільнення позивачу залишалося фактично до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Всім наведеним підставам для переважного права відповідачем не надана належної оцінки при прийнятті рішення про звільнення позивача.

Як зазначено вище, відповідно до п.1.2. Робочої інструкції Водія автотранспортних засобів код КП 8322 автотранспортної ділянки, затвердженої 14.11.2017 року директором КП «Теплоенерго», водій автотранспортних засобів приймається та звільняється наказом директора підприємства згідно Кодексу законом про працю України та діючого законодавства про працю, по поданню начальника автотранспортної ділянки.

Разом з цим, відповідачем не надано суду доказів того, що позивач - водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 був звільнений з роботи відповідно до наказу № 470 від 13.08.2020 року саме по поданню начальника автотранспортної ділянки, що не відповідає положенням зазначеної Робочої інструкції.

Єдиною підставою звільнення позивача в Наказі № 470 (розпорядження) від 13.08.2020 року Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про припинення трудового договору вказано наказ 24 від 01.06.20 року. Разом з цим, відповідачем будь-яких доказів того, що підставою для видання наказу про звільнення позивача є саме наказ 24 від 01.06.20 року, та того, що наказ під таким номер взагалі існує суду не надано.

Натомість, як у Відзиві на позов так і в судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що підставою для звільнення позивача був наказ Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради «Про скорочення штату» № 2/4 від 01.06.2020 року. Тобто, вбачається відмінність номеру наказу, вказаного підставою для звільнення позивача (наказ 24), який зазначено в оспорюваному позивачем наказі про звільнення, від номеру наказу 2/4, на підставі якого, за твердженням представника відповідача було звільнено позивача.

Крім наведеного, суд вважає, що за наведених обставин, що передували звільненню, позивачу відповідачем не були запропоновані у встановленому законом порядку всі вакантні посади на підприємстві, що не спростовано, та не надано належних доказів того, що позивач відмовився від запропонованих вакантних посад.

Як зазначено вище, статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до статей 37, 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки.

Встановлено, що 16.07.2020 року відбулося засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, оформлене Протоколом від 16.07.2020 року №9, на якому було розглянуто подання адміністрації підприємства на звільнення працівників за скороченням штату (п.1 ст. 40 КЗпП України) та постановлено: згідно наданих заяв працівників, питання про звільнення розглянути без їх присутності, надано адміністрації підприємства дозвіл на звільнення по п.1 ст. 40 КЗпП України працівників, вказаних у Додатку №2, в тому числі ОСОБА_1 водія.

За твердженням позивача з представником на засіданні профспілкового комітету він присутній не був, заяви про проведення засідання у його відсутність не подавав.

На підтвердження повідомлення позивача про день проведення профспілкового засідання відповідачем були надані суду копії Актів, з яких вбачається, що 01.07.2020 року працівниками відповідача, а саме: начальником ВК Самойленко О.Г., ст.інспектором Лисенко Н.І., ст. інспектором Небольсіної Н.І. було складено Акт про те, що в їх присутності начальником ВК Самойленко О.Г. було запропоновано водієві транспортних засобів АТД Абіоняну О.С. прийти на засідання профспілкового комітету 08.07.2020 року о 11-00 год., де буде розглядатися питання з приводу звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України та отримання згоди на це профспілкового комітету. Як зазначено в Акті, в присутності зазначених працівників ОСОБА_1 сказав, що він прийде, але від підпису відмовився.

Відповідно до копії листа від 09.07.2020 року за № 1532/1, наданого відповідачем суду, ОСОБА_1 , повідомлявся начальником відділу кадрів Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради Самойленко О.Г. про те, що 16.07.2020 року о 10:00 год. відбудеться засідання профспілкового комітету, на якому буде розглядатись питання щодо надання адміністрації Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради дозволу на звільнення працівників в зв`язку із скороченням штатів та повідомлено про те, що оскільки щодо нього підприємством надано подання на звільнення, він запрошується прийняти участь у зазначеному засіданні профспілкового комітету.

13.07.2020 року працівниками відповідача, а саме: начальником ВК Самойленко О.Г., ст.інспектором Лисенко Н.І., ст. інспектором Небольсіної Н.І. було складено Акт про те, що в їх присутності начальником ВК Самойленко О.Г. 13.07.2020 року начальником ВК Самойленко О.Г. було запропоновано водієві транспортних засобів АТД Абіоняну О.С. прийти на засідання профспілкового комітету 16.07.2020 року на 10-00 год., де буде розглядатися питання з приводу звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України та отримання згоди на це профспілкового комітету. Як зазначено в Акті, в присутності зазначених працівників ОСОБА_1 сказав, що він прийде, але підписувати нічого не буде.

Як вбачається з Протоколу засідання профспілкового комітету від 16.07.2020 року №9, в розділі «Слухали» протоколу викладена доповідь начальника відділу кадрів Самойленко О.Г., зазначено про отримання профспілковим комітетом подань про звільнення 80 працівників, 10 працівників присутні, решта написали заяву про розгляд питання без їх присутності. Від імені роботодавця ОСОБА_2 просила розглянути питання звільнення працівників та надати дозвіл на їх звільнення за п. 1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату). Рішенням профкому, оформленим протоколом №9 від 16.07.2020, без зазначення жодного аналізу інформації про вивільнюваних працівників, переважного права на залишення на роботі та будь-якого обгрунтування було надано «дозвіл» на звільнення всіх заявлених працівників.

В позовній заяві зазначено, що згідно п. 15 Постанови Пленуму ВСУ №9 згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Отже, рішення профкому, оформлене протоколом №9 від 16.07.2020, не можна вважати належно наданою згодою на звільнення позивача.

З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог чинного на той час законодавства України, тому вважає за необхідне задовольнити його позовні вимоги та визнати незаконним наказ № 470 (розпорядження) від 13.08.2020 року Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату).

У зв`язку із задоволенням зазначених позовних вимог, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача про його поновлення на роботу до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради () на посаду водія автотранспортних засобів першого класу, з 18.08.2020 року.

Зважаючи на те, що судом визнано незаконним звільнення позивача з роботи та ухвалено рішення про його поновлення на роботі, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

У позові, з урахуванням уточнення, позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 130692,70 грн.

Разом з цим, встановлено та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наданої довідки про доходи від 17.08.2020 року, середньомісячна заробітна плата позивача на час звільнення складала 8190,40 грн., середньоденна заробітна плата складала 386,33 грн.

Позивач звільнений з роботи 17.08.2020 року і розмір його середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 99 752 грн. 65 коп. (8190,40 грн. х 11 міс. = 90094,40 грн.; 25 днів вимушеного прогулу х 386,33 грн. = 9658,25 грн.; 90094,40 грн. + 9658,25 грн. = 99 752 грн. 65 коп.), і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню.

У наданій суду заяві та в судовому засіданні представник відповідача просила застосувати у даній справі строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач отримав свою трудову книжку та ознайомився з копією наказу про звільнення 17.08.2020 року, позов надійшов до суду 16.09.2020 року, однак ухвалою суду від 17.09.2020 року суддею встановлено, що позовну заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.174, 175 ЦПК України, та позовну заяву залишено без руху. Нова редакція позовної заяви надійшла до суду лише 19.01.2021 року, тобто з очевидним пропуском спеціального строку позовної давності, який закінчився 18.09.2020 року. З приводу зазначеного слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи та про що зазначено вище, 16.09.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2020 року суддя Яковлев Д.О. був визначений для розгляду даної справи.

Ухвалою від 17.09.2020 року позовна заява була залишена без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Відповідно до Розпорядження № 501 від 15.12.2020 року та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддя Кудрявцва Т.О. визначена для розгляду даної справи.

19.01.2021 року до суду від представника позивача надійшла викладена в новій редакції позовна заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Ухвалою суду від 21.01.2021 року продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви з наданням строку для усунення недоліків позову, які він усунув 08.02.2021 відповідно до наданої суду Заяви про сплату судового збору. Ухвалою від 09.02.2021 року у справі судом відкрито загальне провадження та визначено по необхідність проведення підготовчого засідання.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Зважаючи на те, що у наданий судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, вона була прийнята судом як така, що відповідає вимогам стт.ст.175-177 ЦПК України, ця позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду, а саме 16.09.2020 року, і за встановлених обставин - в межах строку, встановленого ст. 233 КЗпП України. З урахуванням зазначеного, вказані доводи відповідача не можуть бути підставою для відмові позивачу у задоволенні позову з посиланням на пропуск спеціального строку позовної давності.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 1306 грн. 93 коп.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати йому заробітної плати за один місяць в розмірі 8190 грн.40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ № 470 (розпорядження) від 13.08.2020 року Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату).

Поновити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) на роботі до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради () на посаду водія автотранспортних засобів першого класу, з 18.08.2020 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 99 752 грн. 65 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради () на користь держави судовий збір в сумі 1306 грн. 93 коп.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) на роботі та виплати йому заробітної плати за один місяць в розмірі 8190 грн.40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О.Кудрявцева