справа № 760/2648/18
головуючий у суді І інстанції Шереметьєва Л.А.
провадження № 22-ц/824/1226/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шемяткіна Миколи Олександровича та

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» - адвоката Слостіна Андрія Геннадійовича на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», Державного реєстратора філії комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у місті Києві Донського Ярослава Сергійовича,

треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України

про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимог за кредитним договором та договором іпотеки, визнання протиправним та скасування рішення та запису в Державному реєстрі речових прав, -

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, ТОВ «Фінансова компанія «Женева», Державного реєстратора філії комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у місті Києві Донського Я.С., треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимог за кредитним договором та договором іпотеки, визнання протиправним та скасування рішення та запису в Державному реєстрі речових прав. У позові просив:

- визнати недійсним договір №14 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 21 квітня 2017 року, укладеним між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Женева» про відступлення прав вимоги за кредитним договором №643 від 29 листопада 2006 року;

- визнати недійсним договір № 14/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки майнових прав від 21 квітня 2017 року, укладений між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Женева», про відступлення прав вимоги за договором іпотеки майнових прав від 29 листопада 2006 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у місті Києві Донського Я.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексовий номер: 36681804 від 18 серпня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності № 21939077 від 17 серпня 2017 року, внесений державним реєстратором філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у місті Києві Донським Я.С., про реєстрацію права власності ТОВ «Фінансова компанія «Женева» на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на підставі Свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 21 листопада 2011 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 10 листопада 2011 року № 1313-С/КІ.

З листа ПАТ «Український професійний банк» від 21 квітня 2017 року та листа ТОВ «ФК «Женева» від 24 квітня 2017 року йому стало відомо про укладення між ними 21 квітня 2017 року договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки майнових прав.

В подальшому, 17 серпня 2017 року державним реєстратором філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у місті Києві Донським Я.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 21939077 про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «ФК «Женева».

Вважає зазначені дії незаконними, виходячи з такого.

Додатком № 1 до договору між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Громадською організацією «Трансперенсі Інтернешнл Україна» № 4 від 10 березня 2017 року про внесення змін до договору про взаємодію щодо реалізації Пілотного проекту з організації продажу майна (активів) банків, в яких запроваджено процедуру тимчасової адміністрації або ліквідації, від 01 вересня 2016 року визначено «Регламент роботи електронної торгової системи щодо організації та проведення відкритих торгів (аукціонів) з продажу активів (майна) неплатоспроможних банків (Регламент ЕТС)» .

Відповідно до пункту 7.27 Регламенту переможець електронних торгів зобов`язаний, зокрема, укласти договір купівлі-продажу/відступлення права вимоги протягом 10 робочих днів з дати формування протоколу електронних торгів.

Аналогічна вимога зазначена і у самому протоколі, який був сформований по завершенню електронного аукціону 06 квітня 2017 року о 15:03:20.

Відповідно до протоколу за наслідками торгів UA?EA?2017?03?22?000002?C від 06 квітня 2017 року переможцем електронних торгів з продажу права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення виконання зобов`язань № 643 від 29 листопада 2006 року визнано ТОВ «ФК «Женева».

21 квітня 2017 року між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «ФК «Женева» був укладений договір № 14 про відступлення права вимоги за кредитним договором та договір № 14/1 про відступлення права вимоги за договором іпотеки майнових прав, згідно з яким ТОВ «ФК «Женева» набула статусу нового кредитора за первісними договорами, укладеними 29 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Український професійний банк».

Таким чином, договори були укладені з порушенням встановленого п. 7.27 Регламенту 10-денного строку, а саме на 11 робочий день з дати формування протоколу електронних торгів 21 квітня 2017 року.

Крім того, у ТОВ «ФК «Женева» відсутня правоздатність та дієздатність на здійснення окремих видів діяльності, а тому товариство не може виступати стороною у цих договорах.

З точки зору статей 514, 1054 ЦК України, пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», частини 2 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитодавцем може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити.

Ліцензування певних видів діяльності регулюється Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», за яким наявність у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності підлягає ліцензуванню.

Надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню, а здобувач ліцензії повинен бути внесений до Державного реєстру фінансових установ, що веде Нацкомфінпослуг.

Пунктом 8 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) передбачається, що надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою, якщо така послуга надана на підставі кредитного договору або іншого договору, який має всі ознаки кредитного договору, відповідно до статті 1054 ЦК України.

ТОВ «ФК «Женева» не є фінансовою установою, не має ліцензії на провадження такого виду діяльності, а тому не наділена правом виступати кредитодавцем у відносинах з позивачем.

Крім того, кредитний договір був укладений у валюті, а ТОВ «ФК «Женева» не має ліцензії на здійснення валютних операцій.

В свою чергу, відповідно до пункту 3 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, та пункту 2 статті 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного кредиту» на здійснення валютних операцій має бути відповідна ліцензія.

Згідно з пункту 41 розділу «Спеціальні вимоги» Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) фінансова установа (крім страховика) не має права укладати договори щодо надання фінансових послуг (крім договорів страхування та договорів фінансового лізингу), зобов`язання яких визначені як грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Виходячи з цього, позивач вважає, що ТОВ «ФК «Женева» не може бути стороною кредитного договору, виданого у валюті, оскільки не має відповідної ліцензії.

Отже, те, що ТОВ «ФК «Женева» не може бути стороною договору № 14 про відступлення прав вимоги за кредитним договором в зв`язку з відсутністю ліцензії, це також розповсюджує свою дію і на представника ТОВ «ФК «Женева», яка підписала оспорювані ним договори від імені ТОВ «ФК «Женева».

Пунктом IV договору про внесення змін № 2 до договору іпотеки майнових прав від 01 грудня 2011 року, пункт 1.3 розділу І був викладений у наступній редакції: «1.3. У забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку власне нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 120,50 кв. м., жилою площею 69,70 кв.м.

В той же час, довіреністю ТОВ «ФК «Женева» від 19 квітня 2017 року його представник була уповноважена представляти інтереси товариства з питань укладення договорів відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договором, в тому числі за договором іпотеки майнових прав (та за усіма додатковими угодами до цього договору іпотеки), укладеним між ним та ПАТ «Український професійний банк», щодо трикімнатної квартири загальною площею 100,2 кв. м., житловою площею 52,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, представник ТОВ «ФК «Женева» був уповноважений на укладення договору відносно іншого майна, а не того, яке належить позивачу.

Не дивлячись на відсутність повноважень на укладення договору № 14/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки майнових прав, представник ТОВ «ФК «Женева» підписала договір про відступлення вимоги за договором іпотеки майнових прав (іпотечним договором), що тягне його недійсність.

Також позивач вважає, що підстави для погашення заборгованості за рахунок майна, яке знаходиться в іпотеці, у банку було відсутнє, виходячи з такого.

Постановою Правління НБУ від 28 серпня 2015 року № 562 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк».

В листі банку лише було зазначено, що право вимоги банку до боржника при укладенні оспорюваних ним договорів визначена у сумі 104 819,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату укладення цього договору, складає 2 804 634 грн 97 коп. Тобто, доларова заборгованість в валютному кредиті безпідставно перетворилася на гривневу.

Не дивлячись на це, позивач погасив поточну заборгованість та сплатив 08 травня 2017 року на користь ТОВ «ФК «Женева» грошові кошти у сумі 34 330 грн., однак товариство вимагало погасити заборгованість у повному розмірі.

За умовами кредитного договору кредит був виданий на споживчі цілі, регулюється Законом України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування», які виступають спеціальними законами відносно кредитного договору та договору іпотеки.

Згідно з пункту 1 частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчім кредитом, забезпечених іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці.

Позивач ніколи не порушував на три календарних місяці сплату частини кредиту та/або відсотків згідно з кредитним договором, а відповідно і відсутня підстава для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на належну позивачу квартиру за ТОВ «ФК «Женева».

Крім того, він, як іпотекодавець, не надавав своєї згоди на перехід предмета іпотеки у власність ТОВ «ФК «Женева».

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі виконавчого напису або рішення суду. Реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом його продажу за власний рахунок (з використанням аукціону, прилюдних торгів, комісійних торгів) або шляхом переходу предмету іпотеки у власність до іпотекодержателя за вибором останнього. В останньому випадку предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя за ціною, визначеною на момент такого переходу за згодою сторін, а в разі недосягнення згоди, за рішенням суду».

ТОВ «ФК «Женева» не погоджувала з ним ціну, за якою вона зареєструвала за собою право власності на квартиру, а він ніколи не надавав згоди на реєстрацію за відповідачем права власності на квартиру, яка перебувала в іпотеці.

Таким чином, відсутність його згоди або рішення суду про перехід права власності на квартиру до відповідача являється підставою для скасування державної реєстрації права власності на квартиру.

Позивач зазначав також, що при вчиненні реєстраційних дій державним реєстратором були порушені вимоги Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки належна йому на праві власності квартира є єдиним нерухомим житловим майном, що перебуває у власності та використовується як місце його постійного проживання.

Таким чином, згідно з положеннями цього Закону ТОВ «ФК «Женева» не має права звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки майнових прав.

Виходячи з цього, просив задовольнити позов.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у місті Києві Донського Я.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексовий номер: 36681804 від 18 серпня 2017 року) про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Женева».

Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 21939077 від 17 серпня 2017 року про реєстрацію речового права, а саме: права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Женева», вчинений державним реєстратором Філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у місті Києві Донським Я.С., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Женева» на користь ОСОБА_1 1 409 грн 60 коп. судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції,

встановивши, що: ТОВ «ФК «Женева» при проведенні електронних торгів відповідав критеріям, які визначені у пункті 5.11 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку та мав право приймати участь у торгах з продажу права вимоги; для придбання права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Женева» не потрібно було отримувати ліцензію НБУ; договори про відступлення прав вимоги були укладені між відповідачами у встановлений Регламентом ЕТС строк; уклавши кредитний договір на умовах, викладених у ньому, позивач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору,

виходив з того, що встановлений законом порядок заміни кредитора у зобов`язанні без згоди боржника не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів,

тому підстави для задоволення вимог позивача у частині визнання недійсними укладених договорів про відступлення прав вимоги, - відсутні.

Разом з тим, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що звернення ТОВ «ФК «Женева» до державного реєстратора та реєстрація права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, в порядку виконання умов іпотечного договору, є порушенням вказаного у договорі порядку та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», задоволення ТОВ «ФК «Женева», як іпотекодержателем, своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку», є тим же зверненням стягнення на предмет іпотеки, як і інші способи, визначені законом, на які розповсюджується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому реєстрація квартири за товариством у такому порядку у порядку, суперечить цьому Закону.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Шемяткін М.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції:

не дослідив визначення терміну «відкритий конкурс», яке наводиться в Положенні про виведення неплатоспроможного банку з ринку. Реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу в якому можуть прийняти участь виключно інші банки або інвестори, які готові викупити акції неплатоспроможного банка, а відповідно ТОВ «ФК «Женева» не могло та не мало такої можливості, як викупити доларовий кредит;

ТОВ «ФК «Женева» не має права виступати стороною у договорі № 14 про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 21 квітня 2017 року та у договорі № 14/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки майнових прав (іпотечним договором) від 21 квітня 2017 року, оскільки ТОВ «ФК «Женева» не є суб`єктом кредитних відносин за якими кредити видані в доларах США;

відносини по обслуговуванню валютного кредиту являються ліцензійним видом діяльності. ТОВ «ФК «Женева» не має ліцензії на обслуговування валютного кредиту, тому не може бути стороною договору про відступлення прав вимоги по кредитному договору виданому в доларах США;

ТОВ «ФК «Женева» не збиралось обслуговувати кредитний договір та договір іпотеки, адже, не має таких повноважень, товариство цікавить виключно квартира, яка перебувала в іпотеці. ТОВ «ФК «Женева» в шахрайський спосіб вже провела перереєстрацію квартири, яка належить позивачу та виселила позивача та його родину з квартири в позасудовому порядку без будь-яких рішень суду або іншого органу;

не дослідив цілий блок відносин та не надав їм правову оцінку, а також не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги: статті 525 ЦК України, пункту 1 частини 10 статті 11 та абзацу 6 частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин;

ТОВ «ФК Женева» не погоджувало з Позивачем ціну за якою він реєстрував за собою право власності на квартиру;

позивач ніколи не надавав згоди на реєстрацію за ТОВ «ФК «Женева» права власності на квартиру, яка перебувала в іпотеці, будь-які рішення суду про реєстрацію за ТОВ «ФК «Женева» квартири відсутні, виконавчого напису нотаріуса для реєстрації права власності на квартиру за відповідачем ніколи не було;

не застосував до спірних правовідносин частину 1 статті 238 ЦК України, якою було обґрунтовано позовну вимогу в цій частині, а також суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо відсутності порушень положень чинного законодавства України при підписанні оспорюваних договорів уступки права вимоги представником ТОВ «ФК «Женева» в частині повноважень представника ТОВ «ФК «Женева»

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Фінансова компанія «Женева» - адвокат Слостін А.Г. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду частково і ухвалити нове про відмову у частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у місті Києві Донського Я.С. та про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 21939077 від 17 серпня 2017 року про реєстрацію речового права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вимога про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 21939077 від 17 серпня 2017 року про реєстрацію речового права пред`явлена безпосередньо до Державного реєстратора Філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради Донського Я.С.

Суд першої інстанції в порушення приписів процесуального закону щодо всебічного розгляду справи не звернув уваги на положення частини 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вищезазначеними нормативними актами не передбачено обов`язкового подання оцінки предмета іпотеки для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Зазначене є підтвердженням відсутності порушень державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Пункт 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 02 квітня 2019 року) не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки на момент здійснення іпотекодержателем реєстрації права власності на предмет іпотеки стаття 36 Закону України «Про іпотеку» була викладена в редакції від 19 жовтня 2016 року в якій відсутні зазначені вище положення статті.

У цій справі, звернення стягнення на квартиру позивача, як предмет іпотеки, відбувалось шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем, яке здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя відповідно до умов підписаного позивачем власноручно 29 листопада 2006 року договору іпотеки.

Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем здійснена за згодою позивача, що висловлена у пункті 7.3 договору іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосування до цих правовідносин.

Крім того, для застосування положень мораторію, необхідна сукупність двох умов: житлове майно використовується як постійне місце проживання позичальника/майнового поручителя; у власності позичальника/майнового поручителя не повинно знаходитись у власності іншого нерухомого житлового майна. В матеріалах справи відсутні докази постійного проживання Позивача в цій квартирі.

Більш того, в кредитному договорі та додатках до нього, а також в договорі іпотеки та додатках до нього містяться адреси, які визначені як місце проживання позичальника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шемяткіна М.О. та апеляційна скарга представника ТОВ «Фінансова компанія «Женева» - адвоката Слостіна А.Г. залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року залишити без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що 29 листопада 2006 року між позивачем та АТ «Український професійний банк» був укладений кредитний договір № 643, за умовами якого позивачу був наданий кредит у розмірі 139 592 долари США на споживчі цілі під 14% річних, до якого сторонами в подальшому неодноразово укладалися додаткові угоди (а.с. 33-42 т.1). Кредит надавався строком до 10 листопада 2031 року.

28 травня 2015 року правлінням Національного банку України прийнято постанову № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 107 від 28 травня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ» з 29 травня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 серпня 2016 року № 1556 було продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» на один рік до 30 серпня 2017 року включно, а рішенням від 07 серпня 2017 року № 3406 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» строком на один рік до 30 серпня 2018 року включно.

Відповідно до частини 3 статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 238 від 23 січня 2017 року визначені активи ПАТ «УПБ», що підлягали продажу на відкритих торгах (аукціоні), а саме права вимоги за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами, в тому числі з позивачем (а.с. 159-169 т.1).

21 березня 2017 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив шляхом розміщення оголошення в мережі Інтернет про проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу активів, що обліковуються на балансі ПАТ «Український професійний банк», а саме:

- лот Qb2733 - право вимоги за Кредитним договором № 643 від 29 листопада 2006 року, початкова ціна реалізації 1 155 733 грн 98 коп.

Організатором відкритих торгів (аукціону) виступив ТОВ «НВП «Інформаційні Технології».

06 квітня 2018 року на електронному майданчику відбулися публічні електронні торги (аукціон) з продажу лоту, за результатами яких сформовано протокол № UA-EA-2017-03-22-000002-с від 06 квітня 2017 року.

Відповідно до протоколу переможцем торгів визнано відповідача - ТОВ «ФК «Женева», яким запропоновано найвищу цінову пропозицію - 1 167 291 грн 32 коп.

21 квітня 2017 року між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «ФК «Женева» був укладений договір № 14 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, а також договір № 14/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки майнових прав (іпотечним договором) (а.с. 44- 46, 60-63 т. 1 ).

Починаючи з 29 травня 2015 року, а саме дати запровадження у ПАТ «УПБ» тимчасової адміністрації, позичальником сплачувались лише проценти за користування кредитними коштами.

На момент відступлення права вимоги сума заборгованості позичальника по простроченим процентам становила 864,72 доларів США.

Повідомленням від 21 квітня 2017 року ПАТ «Український професійний банк» Банк Форум» повідомив позивача про відступлення права вимоги за кредитним договором.

Відповідно до пункту 1 договору відступлення первинний кредитор відступає новому кредитору належні йому, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до його позичальника, зазначеного в додатку № 1 до цього договору, за кредитним договором з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав з якими закон пов`язує визнання недійсними оспорюваних договору №14 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 21 квітня 2017 року та договору № 14/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки майнових прав від 21 квітня 2017 року, з огляду на таке.

Відповідно до статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За змістом частини 4 статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з того, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

При вирішенні позову про визнання недійсними оспорюваних правочинів враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Як вбачається зі змісту оспорюваних договору №14 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 21 квітня 2017 року та договору № 14/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки майнових прав від 21 квітня 2017 року, останні укладені між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Женева».

Отже, позивач не є стороною оспорюваних договорів і тому за змістом статей 15, 16, 215 ЦК України визнанню правочинів недійсними має передувати встановлення судом наявності порушення прав позивача, який не є стороною цих правочинів.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/1227/17).

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем не вказано, яким чином і які його права порушено оспорюваними договорами і судом таке порушення не встановлено.

Колегія апеляційного суду також вважає, що відступлення прав вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором не тягне за собою жодних змін у зобов`язаннях позичальника, отже не порушує прав позичальника щодо виконання існуючих непогашених кредитних зобов`язань, в тому числі і примусового виконання зобов`язань, оскільки, в цьому випадку змінився лише кредитор.

Також, колегія апеляційного суду враховує, що позивач проводив погашення кредитної заборгованості на рахунок нового кредитора ТОВ «ФК «Женева», що свідчить про прийняття ним умов договорів відступлення права вимоги.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Шемяткіна М.О., то колегія апеляційного суду відхиляє їх з огляду на таке.

Відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 579 від 16 березня 2017 року та Свідоцтва серії ФК № 852 від 17 січня 2017 року ТОВ «ФК «Женева» має право надавати фінансові послуги, крім професійної діяльності на ринку цінних паперів, а саме на: надання послуг з факторингу, надання послуг з фінансового лізингу, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Інформація про видачу ліцензії внесена до Державного реєстру фінансових установ (а.с. 191 - 192 т. 1).

Згідно із пунктами 1 та 4.1 договору про відступлення права вимоги його предметом є не валютні цінності, а право вимоги за кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем - ПАТ «Український професійний банк», здійснення розрахунків за умовами договору проводилося в національній валюті, укладений між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «ФК «Женева» договір про відступлення права вимоги не містить ознак здійснення операцій з валютними цінностями.

Згідно з пунктом 7.28. Регламенту ETC договір купівлі-продажу, відступлення права вимоги має бути укладений протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем формування протоколу електронних торгів. Протокол електронних торгів був сформований 06 квітня 2017 року, договір сторонами був підписаний 21 квітня 2017 року, отже порушення пункту 7.28. Регламенту ETC відсутні.

Представники сторін оспорюваного договору підтвердили, що договір, підписаний представником товариства на підставі виданої довіреності, самим товариством схвалений, а встановлений ним обов`язок виконаний.

Отже, колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що допущена помилка в довіреності представника товариства при укладенні оспорюваного договору вплинула на правомірність його укладення.

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання недійсним оспорюваних договорів, так і про недоведеність порушення цими договорами прав та інтересів позивача.

З огляду на це, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шемяткіна М.О. підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання недійсними договорів - залишенню без змін.

Колегія апеляційного суду щодо задоволення позовних вимог, дійшла висновку про таке.

29 листопада 2006 року між позивачем та АТ «Український професійний банк» був укладений кредитний договір № 643, за умовами якого позивачу був наданий кредит у розмірі 139 592 долари США на споживчі цілі під 14% річних, до якого сторонами в подальшому неодноразово укладалися додаткові угоди (а.с. 33-42 т.1). Кредит надавався строком до 10 листопада 2031 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем пред`явлено вимогу про дострокове стягнення основного зобов`язання, а саме заявою №2-04/17 від 21 квітня 2017 року повідомлено позивача про його обов`язок протягом 30 днів з дня отримання заяви виконати основне зобов`язання у розмірі 2 804 634 грн 97 коп. (а.с. 73,74 т. 1)

Після отримання вимоги позивачем було погашено заборгованість за простроченими процентами та заборгованість за строковими процентами по кредитному договору шляхом внесення суми на рахунок відповідача у розмірі 34 330 грн., про що повідомлено відповідача та нотаріуса (а.с.75, 79-80 т. 1 ).

Відповідач ТОВ «ФК «Женева» повідомив позивача листом від 24 квітня 2017 року про свій намір у порядку статті 36 Закону України « Про іпотеку» звернути стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру шляхом її продажу або зареєструвати своє право власності на неї в порядку статті 37 цього Закону.

17 серпня 2018 року державним реєстратором Донським Я.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 21939077, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «ФК «Женева».

Для забезпечення виконання позивачем кредитних зобов`язань укладений договір про заставу майнових прав на цінні папери до кредитного договору №643 від 29 листопада 2006 року, від 29 листопада 2006 року (а.с. 47-48 т. 1), який був в подальшому розірваний договором від 25 травня 2011 року (а.с. 55 т. 1).

Для забезпечення виконання позивачем кредитних зобов`язань також був укладений договір іпотеки майнових прав від 29 листопада 2006 року (а.с. 49-53 т. 1), до якого сторонами в подальшому укладенні додаткові угоди: договір про внесення змін №1 до договору іпотеки майнових прав від 01 лютого 2008 року (а.с. 53-54 т. 1) та договір про внесення змін №2 до договору іпотеки майнових прав від 01 грудня 2011 року (а.с. 56-57 т. 1), договір про внесення змін до іпотечного договору від 02 грудня 2014 року (а.с. 58-59 т. 1)

Забезпеченням виконання виступала належна позивачу майна - квартира АДРЕСА_1 , яка належала позивачу на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 21 листопада 2011 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 1313-С/КІ від 10 листопада 2011 року.

За змістом статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 цього Закону).

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Як вбачається з договору іпотеки майнових прав сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотеко держателя та відповідно до пункту 7.2.,7.3. договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду. Реалізація предмету іпотеку здійснюється шляхом його продажу за власним розсудом (з використанням аукціону, прилюдних торгів, комісійних торгів) або шляхом переходу предмету іпотеки у власність іпотекодержателя за вибором останнього. В останньому випадку предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя за ціною, визначеною на момент такого переходу за згодою сторін, а у разі недосягнення згоди за рішенням суду (а.с. 50 т. 1).

Отже, позасудова передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю здійснюється лише після визначення за згодою сторін договору ціни предмету іпотеки.

Звертаючись до суду, позивач зазначав про незаконність дій державного реєстратора Донського Я.С. при реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «ФК «Женева», посилаючись на порушення державним реєстратором його прав, а також відсутність правових підстав для прийняття державним реєстратором такого рішення з огляду на таке. ТОВ «ФК «Женева» не погоджувала з позивачем ціну, за якою вона зареєструвала за собою право власності на квартиру, а позивач ніколи не надавав згоди на реєстрацію за відповідачем права власності на квартиру, яка перебувала в іпотеці.

Разом з тим, судом встановлено, що під час звернення стягнення на спірну квартиру шляхом позасудового врегулювання оцінка спірної квартири, що є предметом іпотеки, не проводилася, вартість квартири не визначалася, що сторони в судовому засіданні не спростовували.

Не здійснювалася оцінка предмета іпотеки і суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку»

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що прийняття державним реєстратором рішення про передачу спірної квартири у власність відповідача та державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, є протиправним.

Крім цього, відповідно до п.п.1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (надалі по тексту - Закон № 1304-VII), не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 ЦК України поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язань.

Таким чином, Закон про мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між банком та позивачем був укладений в іноземній валюті, загальна площа квартири становить 120,5 кв.м., квартира є постійним місцем проживання позивача, як іпотекодавця, докази, що позивачу на праві власності належить інше житло відсутні.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28 травня 2015 року у справі №6-57цс15, встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягають виконанню.

За таких обставин колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що звернення ТОВ «ФК «Женева» до державного реєстратора та реєстрація права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, в порядку виконання умов іпотечного договору, є порушенням вище приведеного порядку.

Підсумовуючи колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції при наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Доводи апеляційної скарги представника ТОВ «ФК «Женева» - адвоката Слостіна А.Г. в цій частині висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, апеляційні скарги залишаються без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 рокузалишається без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шемяткіна Миколи Олександровича та апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» - адвоката Слостіна Андрія Геннадійовича - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 15 лютого 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

Є.М. Суханова