Ухвала

Іменем України

24 червня 2021 року

м. Київ

справа № 2-6772/2008

провадження № 61-9931ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - ВК Одеської МР), ОСОБА_1 про визнання права власності, припинення права спільної часткової власності, поділ домоволодіння,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ВК Одеської МР, ОСОБА_1 про визнання права власності, припинення права спільної часткової власності, поділ домоволодіння.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на одноповерховий житловий будинок під літ. «К» загальною площею 38, 3 кв. м, житловою площею 20, 5 кв. м, підсобною площею 17,8 кв. м, яке складається з квартири АДРЕСА_1 загальною площею 38, 3 кв. м, житловою площею 20, 5 кв. м, підсобною площею 17, 8 кв. м, навіс під літ. «Л» загальною площею 14, 8 кв. м, гараж позначений літерою «М» загальною площею 33, 6 кв. м, відображеному у технічному паспорті від 10 серпня 2007 року, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН», розташований на земельній ділянці площею 0, 0703 га по АДРЕСА_2 .

Розділено житлові будинки і надвірні споруди по АДРЕСА_2 , які знаходяться в спільній частковій власності, виділивши на праві власності: ОСОБА_2 : одноповерховий жилий будинок під літ. «К» загальною площею 38, 3 кв. м, житловою площею 20, 5 кв. м, підсобною площею 17, 8 кв. м, що складається з квартири АДРЕСА_1 і включає до себе 3-1 - кухню-їдальню площею 15, 0 кв. м, 3-2 - житлову кімнату площею 11, 2 кв. м, 3-3 санвузол площею 2, 8 кв. м, 3-4 жилу кімнату площею 9,3 кв. м; приміщення квартири АДРЕСА_3 , що входить до жилого будинку під літ. «А» і включає до себе: 2-1 - коридор площею 6,5 кв. м, 2-2 ванну кімнату площею 4, 7 кв. м, 2-3 - веранду площею 8,3 кв. м, 2-4 - жилу кімнату площею 13, 9 кв. м, 2-5 - жилу кімнату площею 8,5 кв. м; льох під літ. «Г» площею 15, 8 кв. м; навіс під літ. «Л» площею 14, 8 кв. м; гараж під літ. «М» площею 33,6 кв. м; І- мостіння площею 94,7 кв. м; № 1, 2, 8, 10 огорожа площею 41,0 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_2 ; ОСОБА_1 : приміщення квартири АДРЕСА_4 загальною площею 45, 0 кв. м, що входить до жилого будинку під літ. «А» і включає до себе: 1-1 - веранду площею 11, 10 кв. м, 1-2 коридор площею 3,3 кв. м, 1-3 - жилу кімнату площею 5,6 кв. м, 1-4 жилу кімнату площею 16, 3 кв. м, І - коридор площею 5, 3 кв. м, II - комору площею 3,4 кв. м та вбиральню під літ. «З», що розташовані по АДРЕСА_2 . Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_2 з ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 15 березня 2021 року звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року, посилаючись на те, що про суть оскаржуваного рішення, його наслідки та про порушення її прав їй стало зрозуміло лише 16 лютого 2021 року після відмови в роз`ясненні рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року. Посилаючись на вказані підстави, просила суд поновити строк на апеляційне оскарження зважаючи на те, що для визначення початку перебігу строку має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року вказані заявником причини пропуску строку визнано неповажними, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Надано строк десять днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги та попереджено, що в разі невиконання зазначених вимог ухвали в наданий строк, буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

26 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року, посилаючись на те, що в 2019 році розпочала вирішувати питання щодо приватизації земельної ділянки, на якій розташована її нерухомість. Помиляючись в своїх міркуваннях, вважала що в оскаржуваному рішенні суду допущена помилка, щодо статусу її нерухомості. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року їй було відмовлено в задоволенні заяви про виправлення описки. У зв`язку з вказаними обставинами змушена була звернутись до Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради з метою встановлення обставин походження її нерухомості. 12 жовтня 2020 року було отримано відповідь разом з копіями документів, серед яких було рішення Народного суду Київського району м. Одеси від 09 грудня 1966 року. Згідно зі змістом вищевказаного рішення домоволодіння по АДРЕСА_2 розділено на дві частини. Вважала, що в оскаржуваному рішенні суду існує помилка щодо статусу її нерухомості, так як ще в 1966 році було прийнято рішення про розподіл домоволодіння на дві частини. У зв`язку з вказаними обставинами ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2021 року у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року їй відмовлено у роз`ясненні рішення суду. Посилаючись на вказані обставини, зазначала, що про суть прийнятого рішення їй стало відомо тільки після ознайомлення з текстом ухвали Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року відмовлено у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення.

У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року, здана до поштового відділення зв`язку 14 червня 2021 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що копію ухвали Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року отримала 19 травня 2021 року, в підтвердження чого надає копію заяви про видачу оскаржуваного судового рішення з відповідною відміткою про дату такої видачі.

Частиною другою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки без своєчасного отримання копії оскаржуваного судового рішення заявник позбавлений можливості як визначення необхідності подання касаційної скарги, так і її мотивування, що є обов`язковим елементом касаційної скарги згідно з вимогами статті 392 ЦПК України, він підлягає поновленню.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року необхідно відмовити з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» з 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України.

Підпунктом 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року, яке ОСОБА_1 оскаржувала до апеляційного суду, ухвалено до набрання чинності ЦПК України (2017 року), апеляційний суд дійшов висновку, що воно підлягає оскарженню у строки, передбачені статтею 294 ЦПК України (2004 року).

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України (2004 року) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У частині третій статті 297 ЦПК України (2004 року) передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Апеляційним судом встановлено, що апеляційну скаргу на рішення районного суду від 18 грудня 2008 року ОСОБА_1 подала 15 березня 2021 року, одночасно з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Частиною першою статті 126 ЦПК України передбачено право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями, встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року, в якому було роз`яснено зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:

«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними.

Згідно пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнанні судом неповажними.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням положень статті 358 ЦПК України, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвал, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року слід відмовити з підстав, встановлених частиною четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності, припинення права спільної часткової власності, поділ домоволодіння відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко