16.04.2021 Єдиний унікальний номер 205/8749/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/8749/2020
Номер провадження: 2/205/840/2021
16 квітня 2021 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі Позивач, МТСБУ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 01.03.2017 року о 21 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 (далі Відповідач), керуючи автомобілем марки «Opel Vivaro», д/н НОМЕР_1 по автодорозі М-18 об`їзна Новомосковська на 15 км. зі сторони м. Харків у бік м. Дніпро, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , в результаті якого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП.
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31.05.2017 року, провадження закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення.
Цивільноправова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент ДТП не була забезпечена полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, відомостей, що відповідач підпадає під норму п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV.
З метою отримання відшкодування потерпіла особа звернулася до позивача із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Відповідно до довідки № 1 від 20.02.2018 року, МТСБУ визначило розмір відшкодування потерпілій особі у сумі 38 400 грн. 00 коп. та перерахувало зазначену суму потерпілій особі, що підтверджується платіжним дорученням № 903373 від 03.04.2018 року.
У зв`язку з тим, що після виплати відшкодування потерпілій особі, у МТСБУ з`явилось право зворотної вимоги до заподіювача шкоди, позивач звертається до суду та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу відшкодування завданої шкоди у розмірі 38 400 (тридцять вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп. та судові витрати по справі.
Представник відповідача у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити МТСБУ у задоволенні позову до ОСОБА_1 в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що, по-перше, на момент ДТП цивільноправова відповідальність відповідача, як власника автомобіля була забезпечена полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 9943626 в ПрАТ «Європейський Страховий союз». По-друге, постанова про закриття кримінального провадження від 31.05.2017 року, оскаржена не була, в діях відповідача не вбачається порушення правил дорожнього руху, таким чином ознаки складу злочину у його діях відсутні. По-третє, ОСОБА_3 , донька загиблого, отримала від ОСОБА_1 кошти у сумі 14 000 грн., як вбачається із розписки, у якій також зазначила, що жодних претензій матеріального чи морального характеру, які виникли в результаті ДТП від 01.03.2017 року, до відповідача вона не має.
Окрім цього, сторона відповідача зробила письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності у даному спорі.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Моторного (транспортного) страхового бюро України зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Філіповський В.В. проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просивши відмовити у задоволені позову з підстав, що викладені у відзиві на позов.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 01.03.2017 року о 21 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 (далі Відповідач), керуючи автомобілем марки «Opel Vivaro», д/н НОМЕР_1 по автодорозі М-18 об`їзна Новомосковська на 15 км. зі сторони м. Харків у бік м. Дніпро, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , в результаті якого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП.
Відповідно до постанови Слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 31.05.2017 року, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, оскільки в діях водія не вбачається порушення Правил дорожнього руху (а.с. 7).
Матеріалами справи підтверджено, що на момент ДТП полісом серії АЕ № 9943626, який діяв з 23.06.2016 року по 22.06.2017 року, оформленим на автомобіль марки «Opel Vivaro», д/н НОМЕР_1 , була застрахована цивільно-правова відповідальність власника такого транспортного засобу в ПрАТ «Європейський Страховий союз» (а.с. 43).
Як встановлено судом, 02.02.2017 року представник ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , яка є донькою померлого ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, з метою отримання відшкодування (регламентної виплати), звернулася із відповідною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 9).
Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу № 3023 від 03.04.2018 року (а.с. 26), позивач відповідним платіжним дорученням № 903373 від 03.04.2018 року сплатив потерпілій особі відшкодування в загальному розмірі 38 400 (тридцять вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп. (а.с. 27).
Оскільки в даному випадку, позивач наполягає на необхідності відшкодувати йому відповідачем суму сплаченої компенсації, а відповідач заперечує про наявність правових підстав для такого відшкодування, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Разом із цим, за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Також відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Однак під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження і доводи позивача щодо того, що цивільноправова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент ДТП не була забезпечена полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.
Зокрема, стороною відповідача суду надано в якості доказу поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 9943626 в ПрАТ «Європейський Страховий союз», строк дії до 23.06.2017 року, тобто останній був чинним на момент вчинення ДТП.
А відтак, відшкодування завданої шкоди повинно було відбуватись за рахунок коштів в межах ліміту страховика ПрАТ «Європейський Страховий союз».
Окрім цього, суд вказує, що згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди, що спричинена внаслідок ДТП, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. При цьому обов`язковою підставою для покладення на особу цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну шкоду є вина особи, яка її завдала, наявність в її діях відповідної протиправної поведінки.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Однак, як було встановлено судом, відповідно до постанови Слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 31.05.2017 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито по реабілітуючим підставам, а саме у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення в діях такого водія.
Таким чином, суд вважає, що з боку сторони позивача не було надано жодного належного, достатнього та допустимого доказу, що підтвердив би протиправну поведінку відповідача та його вину у вчиненні ДТП, яка відбулась 01.03.2017 року о 21 год. 30 хв. на автодорозі М-18 об`їзна Новомосковська на 15 км. зі сторони м. Харків у бік м. Дніпро за участю автомобіля марки «Opel Vivaro», д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Таким чином, оскільки суду не надано доказів наявної вини у відповідача в скоєнні вказаного ДТП, і на момент вчинення такої події відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу відповідних документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, внаслідок чого в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102 грн. слід віднести за його рахунок.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 1166, 1187, ЦК України, ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Мовчан Д.В.