Справа № 236/1549/21
25 червня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Бєлоусова А.Є.,
за участю секретаря - Теліуса С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман в порядку загального позовного провадження цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Лиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
22.04.2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Лиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Розгляд справи призначений на 25.06.2021 року.
Позивач ОСОБА_1 надала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку у разі неявки в судове засідання відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов до суду не надав, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, для участі в судовому засіданні не прибув.
Третя особа Відділ надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Лиманської міської ради Донецької області належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні представника не направила. Від представника надійшла заява про розгляд справи без участі представника, за наявними документами у праві та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Ухвалою суду від 03.06.2021 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Семеновою І.М. 24.12.2016 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач по справі ОСОБА_2 , зареєстрований за місцем мешкання в цьому житловому будинку, що підтверджено довідкою № 1212 від 21.04.2021 року.
Відповідач за вказаною адресою з 2015 року не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне майно. Він фактично змінив місце мешкання, що підтверджується актом, складеним комісією мікрорайону, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Позивач здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивач є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач вже більше шести років відсутній за місцем реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Керуючись ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 4,13,18,76-83, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Лиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим будинком, з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -