№ 201/1542/20
провадження 2/201/246/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування внаслідок ушкодження здоров`я, грошових коштів та витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 лютого 2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення недоплаченої частини страхового відшкодування, грошових коштів та витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що між позивачкою та ПрАТ СК «Універсальна» було укладено договір добровільного страхування подорожуючих за кордон до країни Туреччини, у вигляді страхового сертифікату № 120717773 до туристичного ваучеру № НОМЕР_1 . 29 липня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» з заявою про отримання страхової виплати стосовно випадку, що стався з її 5-річною дочкою ОСОБА_2 під час відпочинку в Туреччині.

Так, при перебуванні в Туреччині 17 липня 2019 року самопочуття доньки позивачки ОСОБА_2 раптово погіршилося, настала слабкість та втратилась координація рухів, температура тіла підвищилась до 40 градусів та загальний стан доньки наблизився до стану, граничного зі втратою свідомості. Враховуючи критичний стан вказаної дитини та наявність лікаря безпосередньо в готелі, який може невідкладно (та без втрати часу на очікування іншого лікаря) надати необхідну швидку медичну допомогу дитині, вони звернулися до лікаря, що перебував в готелі. Також її чоловіком відразу було повідомлено Спеціальну службу Страховика про обставини раптового погіршення стану дитини протягом 24 годин, як передбачено п. 8.1.3. Генерального договору комплексного страхування подорожуючих за кордоном № 1619/300/000001. Їм було пораджено зібрати документи медичних витрат для компенсації страховою компанією після повернення в Україну.

29 липня 2019 року було направлено заяву на отримання страхової виплати за адресою ПАТ «СК «Універсальна». До заяви про отримання страхової виплати ними було додано довідку медичного закладу про обстеження їх доньки ОСОБА_2 , рахунок на оплату медичних послуг (на суму І 239.65 євро), чек про здійснення оплати таких послуг, а також інші передбачені шаблоном такої заяви документи. Проте працівниками страхової компанії їм було повідомлено про відмову у виплаті повної суми з посиланням на пункт 8.1.1. Генерального договору комплексного страхування подорожуючих № 1619/300/000001 «У разі настання події, що має ознаки страхової страхувальник (застрахована особа, що представляє її інтереси) перед тим, як звернутися по допомогу до відповідного закладу чи лікаря, зобов`язана негайно, в будь-який час доби, повідомити про подію Спеціальну службу страховика по телефону вказаному в сертифікаті, або іншим чином».

Донька позивачки в тій ситуації потребувала саме швидкої (невідкладної) медичної допомоги та витрати на таку допомогу документально підтверджені. Час, який міг знадобитись на повідомлення представників страховика та очікування на виклик милкої (невідкладної) медичної допомоги представником значно затримав би надання такої допомоги дитини позивача. Крім того, перемовини, погодження необхідних питань, виклик та наступний приїзд лікаря, погодженого зі Спеціалізованою службою страховика, займає близько 2-х годин, що в свою чергу могло критично відобразитися на стані здоров`я дитини, а тому піддавати ризику здоров`я доньки позивача, як вона стверджує, є недопустимим.

Відповідно до пунктів 9.4.2.-9.4.3. Правил добровільного страхування медичних витрат страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхової суми (її частини) шляхом оплати наданої медичної допомоги та медичних послуг. Протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхової суми.

На першу заяву позивача про виплату страхового відшкодування страхова компанія відповіді не надала. На повторну заяву від 20 серпня 2019 року отримано відповідь, за якою ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» ігнорує викладені обставини та відмовляє у страховій виплаті, аргументуючи тим, що відповідно до п. 8.4. Договору, для компенсації витрат, необхідно письмово погодити здійснення втрат із страховою або Спеціальною Службою Страховика. ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» не взяла до уваги описані обставини щодо фізичного стану доньки позивача, край важкий стан, який не допускає затримання надання невідкладної медичної допомоги.

У подібних обставинах, виконати дії передбачені генеральним договором по попередженню представників страховика до надання повноцінної медичної допомоги несуть пряму загрозу життю людини, а відмова у виплаті страхової суми суперечить Генеральному договору, законодавства «Про страхування», правам позивача та її доньки є необгрунтованою, безпідставною та такою, що порушує права споживача фінансових послуг. Відповідно довідок, чеків та квитанцій щодо лікувальних заходів сума витрат, що підлягає виплаті відповідачем як страхова виплата становить 1 239 (тисяча двісті тридцять дев`ять) євро 65 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 17 липня 2019 року становить 35 974 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 64 коп.

Відповідачем 03 вересня 2019 року було здійснено сплату частини страхової виплати у розмірі 2 586 грн. 41 коп. Тобто загальна сума недоплаченої частини страхового відшкодування становить - 33 388.25 грн., а з урахуванням штрафних санкцій (відсотки, пеня і інфляційні втрати) - 37048.70 грн.

Не виплатою страхового відшкодування позивачу фактично завдано матеріальну шкоду, вона понесла витрати та інш.. Позивач звернувся з цим питанням до страхової компанії з метою відшкодування шкоди, але отримала відмову. Вважає, що вказану шкоду повинен відшкодовувати відповідач в повному обсязі з урахуванням інфляційних втрат і інш., тому просила стягнути всю вказану нею суму та витрати, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ СК «Універсальна» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в своїх запереченнях вказав, що позов не визнає, оскільки свої необхідні виплати стороні позивача він вже здійснив і відшкодував матеріальну шкоду в межах договору і Генеральної угоди, позов до них безпідставний і просив в його задоволенні відмовити, розглянути справу за наявними матеріалами справи по закону, не заперечував розглянути справу за його відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно між позивачкою та ПрАТ СК «Універсальна» було укладено договір добровільного страхування подорожуючих за кордон до країни Туреччини, у вигляді страхового сертифікату № 120717773 до туристичного ваучеру № НОМЕР_1 . Страхувальником за цим ваучером виступало Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕЗ ТУР» (код - 32348756), страхова сума на одну особу складає 15000 США на медичні витрати із франшизою 30 доларів США.

29 липня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» з заявою про отримання страхової виплати стосовно випадку, що стався з її 5-річною дочкою ОСОБА_2 під час відпочинку в Туреччині.

Так, при перебуванні в Туреччині 17 липня 2019 року самопочуття доньки позивачки ОСОБА_2 раптово погіршилося, настала слабкість та втратилась координація рухів, температура тіла підвищилась до 40 градусів та загальний стан доньки наблизився до стану, граничного зі втратою свідомості. В такій складній ситуації у них, як батьків, не було можливості вивчати договір страхування (посилання на яке є у мережі інтернет під час фактичного підписання страхування, позивачкою було підписано та ознайомлено і «Сертифікат застрахованої особи № 120717773») та погоджувати вартість медичних послуг та піддавати ризику здоров`я їх дитини.

Враховуючи критичний стан вказаної дитини та наявність лікаря безпосередньо в готелі, який може невідкладно (та без втрати часу на очікування іншого лікаря) надати необхідну швидку медичну допомогу дитині, вони звернулися до лікаря, що перебував в готелі. Також її чоловіком відразу було повідомлено Спеціальну службу Страховика про обставини раптового погіршення стану дитини протягом 24 годин, як передбачено п. 8.1.3. Генерального договору комплексного страхування подорожуючих за кордоном № 1619/300/000001. Їм було пораджено зібрати документи медичних витрат для компенсації страховою компанією після повернення в Україну.

29 липня 2019 року було направлено заяву на отримання страхової виплати за адресою ПАТ «СК «Універсальна». До заяви про отримання страхової виплати ними було додано довідку медичного закладу про обстеження їх доньки ОСОБА_2 , рахунок на оплату медичних послуг (на суму І 239.65 євро), чек про здійснення оплати таких послуг, а також інші передбачені шаблоном такої заяви документи.

Проте працівниками страхової компанії їм було повідомлено про відмову у виплаті повної суми з посиланням на пункт 8.1.1. Генерального договору комплексного страхування подорожуючих № 1619/300/000001 «У разі настання події, що має ознаки страхової страхувальник (застрахована особа, що представляє її інтереси) перед тим, як звернутися по допомогу до відповідного закладу чи лікаря, зобов`язана негайно, в будь-який час доби, повідомити про подію Спеціальну службу страховика по телефону вказаному в сертифікаті, або іншим чином».

Донька позивачки в тій ситуації потребувала саме швидкої (невідкладної) медичної допомоги та витрати на таку допомогу документально підтверджені. Час, який міг знадобитись на повідомлення представників страховика та очікування на виклик милкої (невідкладної) медичної допомоги представником значно затримав би надання такої допомоги дитини позивача. Крім того, перемовини, погодження необхідних питань, виклик та наступний приїзд лікаря, погодженого зі Спеціалізованою службою страховика, займає близько 2-х годин, що в свою чергу могло критично відобразитися на стані здоров`я дитини, а тому піддавати ризику здоров`я доньки позивача, як вона стверджує, є недопустимим.

На першу заяву позивача про виплату страхового відшкодування страхова компанія відповіді не надала. На повторну заяву від 20 серпня 2019 року отримано відповідь, за якою ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» ігнорує викладені обставини та відмовляє у страховій виплаті, аргументуючи тим, що відповідно до п. 8.4. Договору, для компенсації витрат, необхідно письмово погодити здійснення втрат із страховою або Спеціальною Службою Страховика. ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» не взяла до уваги описані обставини щодо фізичного стану доньки позивача, край важкий стан, який не допускає затримання надання невідкладної медичної допомоги.

У подібних обставинах, виконати дії передбачені генеральним договором по попередженню представників страховика до надання повноцінної медичної допомоги несуть пряму загрозу життю людини, а відмова у виплаті страхової суми суперечить Генеральному договору, законодавства «Про страхування», правам позивача та її доньки є необгрунтованою, безпідставною та такою, що порушує права споживача фінансових послуг.

Оскільки на звернення позивача до ПрАТ «Страхової компанії «Універсальна» не було надано відповіді про позитивний розгляд цього питання, страховою компанією фактично ігнорувались викладені обставини і доводи, а відповіді надавались у шаблонному контексті, позивач була вимушена звернутися до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (лист від 14 листопада 2019 року) та є контролюючим органом щодо діяльності страхових компаній України.

Національна комісія у своєму листі про розгляд звернення надало інформацію, що зазначений лист направлений до ПрАТ «Страхової компанії «Універсальна», а зазначені спори вирішуються у судовому порядку, (лист Нацкомісії від 10 грудня 2019 року).

Відповідно довідок, чеків та квитанцій щодо лікувальних заходів сума витрат, що підлягає виплаті відповідачем як страхова виплата становить 1 239 (тисяча двісті тридцять дев`ять) євро 65 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 17 липня 2019 року становить 35 974 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 64 коп..

Відповідачем 03 вересня 2019 року було здійснено сплату частини страхової виплати у розмірі 2 586 грн. 41 коп. Тобто загальна сума недоплаченої частини страхового відшкодування становить - 33 388.25 грн.

Відповідно до п.п. 9.10. та 9.11. Генеральної угоди, обов`язок відповідача у виплаті виникле після прийняття рішення про виплату протягом 15 робочих днів з дня отримання усіх необхідних документів. Зважаючи, що заява із усіми необхідними документами була надана 29 липня 2019 року, а факту отримання такої заяви відповідачем не спростовується, то кінцевий строк для повної виплати обраховується до 19 серпня 2019 року. Сума заборгованості відповідача перед позивачем, з урахуванням індексу інфляції, обчислюється наступним чином: середній рівень інфляції за період з 29 серпня 2019 року по 10 лютого 2020 року становить 100.3%, отже сума інфляційних втрат - 434.04 грн., сума 3% річних підлягає розрахунку, починаючи з дати настання прострочення платежу за увесь період прострочення; тобто, 3% річних нараховуються: з 29 серпня 2019 року по 10 лютого 2020 року та складає 455.23 грн.. Штрафні санкції, передбачені Генеральним договором передбачені п.7.1.4. «за несвоєчасне здійснення страхової виплати сплатити страхувальнику (застрахованій особі) пеню у розмірі 0.05% від суми, що підлягає виплаті, за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми страхової, отже пеня із розрахунку просрочення в 166 днів складає 2 771.20 грн.. Виходячи із зазначеного, ціна позову обраховується в такий спосіб: 33388.23 грн. + 434.04 грн. + 455.23 грн. + 2771.20 грн. = 37048.70 грн.

Не виплатою страхового відшкодування позивачу фактично завдано матеріальну шкоду, вона понесла витрати та інш.. Позивач звернувся з цим питанням до страхової компанії з метою відшкодування шкоди, але отримала відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушена була звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відносини між ПрАТ «СК «Універсальна» та позивачем регулюються Генеральним Договором комплексного страхування подорожуючих за кордон № 1619/300/000001, Сертифікатом застрахованої особи № 120717773, «Правилами добровільного страхування медичних витрат» від 09 лютого 2007 року зі мінами та доповненнями, Законом України «Про страхування» та Цивільним кодексом України.

Згідно з статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату

страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником,

на користь якої укладено договір страхування.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно між позивачкою та ПрАТ СК «Універсальна» було укладено договір добровільного страхування подорожуючих за кордон до країни Туреччини, у вигляді страхового сертифікату № 120717773 до туристичного ваучеру № НОМЕР_1 . Страхувальником за цим ваучером виступало Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕЗ ТУР» (код - 32348756), страхова сума на одну особу складає 15000 США на медичні витрати із франшизою 30 доларів США.

29 липня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» з заявою про отримання страхової виплати стосовно випадку, що стався з її 5-річною дочкою ОСОБА_2 під час відпочинку в Туреччині.

Так, при перебуванні в Туреччині 17 липня 2019 року самопочуття доньки позивачки ОСОБА_2 раптово погіршилося, настала слабкість та втратилась координація рухів, температура тіла підвищилась до 40 градусів та загальний стан доньки наблизився до стану, граничного зі втратою свідомості. В такій складній ситуації у них, як батьків, не було можливості вивчати договір страхування (посилання на яке є у мережі інтернет під час фактичного підписання страхування, позивачкою було підписано та ознайомлено і «Сертифікат застрахованої особи № 120717773») та погоджувати вартість медичних послуг та піддавати ризику здоров`я їх дитини.

Враховуючи критичний стан вказаної дитини та наявність лікаря безпосередньо в готелі, який може невідкладно (та без втрати часу на очікування іншого лікаря) надати необхідну швидку медичну допомогу дитині, вони звернулися до лікаря, що перебував в готелі. Також її чоловіком відразу було повідомлено Спеціальну службу Страховика про обставини раптового погіршення стану дитини протягом 24 годин, як передбачено п. 8.1.3. Генерального договору комплексного страхування подорожуючих за кордоном № 1619/300/000001. Їм було пораджено зібрати документи медичних витрат для компенсації страховою компанією після повернення в Україну.

29 липня 2019 року було направлено заяву на отримання страхової виплати за адресою ПАТ «СК «Універсальна». До заяви про отримання страхової виплати ними було додано довідку медичного закладу про обстеження їх доньки ОСОБА_2 , рахунок на оплату медичних послуг (на суму І 239.65 євро), чек про здійснення оплати таких послуг, а також інші передбачені шаблоном такої заяви документи.

Проте працівниками страхової компанії їм було повідомлено про відмову у виплаті повної суми з посиланням на пункт 8.1.1. Генерального договору комплексного страхування подорожуючих № 1619/300/000001 «У разі настання події, що має ознаки страхової страхувальник (застрахована особа, що представляє її інтереси) перед тим, як звернутися по допомогу до відповідного закладу чи лікаря, зобов`язана негайно, в будь-який час доби, повідомити про подію Спеціальну службу страховика по телефону вказаному в сертифікаті, або іншим чином».

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик), зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору

Правила, передбачені пунктом 8.1.1 Генерального договору комплексного страхування подорожуючих за кордоном № 1619 300/000001 щодо дій (що не становить обов`язку сторони за Генеральною угодою), направлених на попереднє погодження розміру медичних витрат, фактично можуть бути застосовані лише у випадках надання медичної допомоги, шо не потребує термінових медичних заходів. Для прийняття термінових медичних заходів, направлених на збереження здоров`я, а можливо і життя людини, такі правила виконати на практиці неможливо А враховуючи вік доньки (5 років), яка потребувала термінових медичних заходів, різке погіршення її стану, емоційний та нервовий стан їх, як батьків дитини, перебування в чужій країні, позивачка та її чоловік не могли дозволити нехтувати часом та піддавати ризику життя їх доньки.

Відповідно до п. 2.2.1. п. 2.2.2. Переліку страхових випадків Генерального договору комплексного страхування подорожуючих за кордоном № 1619/300/000001 «Страховими випадками (подією є документально підтверджені витрати на надані застрахованій особі медичні та додаткові послуги. П. 2.2.2.1.: швидкої медичної допомоги або перевезення транспортним засобом до найближчого медичного закладу, якщо цього потребує стан здоров`я застрахованої особи.».

Також згідно пункту 6.1.3. Генерального договору комплексного страхування подорожуючих за кордоном «Страховик відшкодовує витрати на надання невідкладної допомоги та необхідної діагностики до моменту встановлення діагнозу, що є виключенням відповідно до п. 6. 1. 1.».

Донька позивачки в тій ситуації потребувала саме швидкої (невідкладної) медичної допомоги та витрати на таку допомогу документально підтверджені. Час, який міг знадобитись на повідомлення представників страховика та очікування на виклик милкої (невідкладної) медичної допомоги представником значно затримав би надання такої допомоги дитини позивача. Крім того, перемовини, погодження необхідних питань, виклик та наступний приїзд лікаря, погодженого зі Спеціалізованою службою страховика, займає близько 2-х годин, що в свою чергу могло критично відобразитися на стані здоров`я дитини, а тому піддавати ризику здоров`я доньки позивача, як вона стверджує, є недопустимим.

Відповідно до пунктів 9.4.2.-9.4.3. Правил добровільного страхування медичних витрат страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхової суми (її частини) шляхом оплати наданої медичної допомоги та медичних послуг. Протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхової суми.

Розділом 3 Генерального договору «Розмір страхової суми», а саме п. 3.1 передбачено, що «страхова сума в частині страхування медичних витрат - п.2.2. Договору на одну застраховану особу встановлюється індивідуально по відношенню до кожної застрахованої особи і зазначається у списку застрахованих осіб та у Сертифікаті застрахованої особи. Тобто обмеження згідно Сертифікату, який був наданий позивачці, встановлені у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США із франшизою 30 доларів США. Інших обмежень щодо страхової виплати позивачу за Генеральною угодою, розділом «розмір страхової суми» не встановлено.

Також, п. 9.2. розділу «Умови здійснення страхової виплати» Генеральної угоди зазначено: «у якщо застрахована особа самостійно сплатила вартість медичних чи додаткових послуг, страхова і здійснюється застрахованій особі.

Передбаченими умовами Генеральної угоди, розділом 6 «Причини відмови у страховій виплаті» не зазначено умов, щодо відмови у виплати страхової суми у випадку, що стався із донькою позивача.

Заповідно до ст. 26 Закону України «Про страхування» «підставами для відмови страховика в здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконання ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено поговір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; інші випадки, передбачені законом.».

Жодних з зазначених вище підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування не мали місця

Частиною третьою ст. 26 Закону України «Про страхування» передбачено, що рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обгрунтуванням причин відмови.

На першу заяву позивача про виплату страхового відшкодування страхова компанія відповіді не надала. На повторну заяву від 20 серпня 2019 року отримано відповідь, за якою ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» ігнорує викладені обставини та відмовляє у страховій виплаті, аргументуючи тим, що відповідно до п. 8.4. Договору, для компенсації витрат, необхідно письмово погодити здійснення втрат із страховою або Спеціальною Службою Страховика. ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» не взяла до уваги описані обставини щодо фізичного стану доньки позивача, край важкий стан, який не допускає затримання надання невідкладної медичної допомоги.

У подібних обставинах, виконати дії передбачені генеральним договором по попередженню представників страховика до надання повноцінної медичної допомоги несуть пряму загрозу життю людини, а відмова у виплаті страхової суми суперечить Генеральному договору, законодавства «Про страхування», правам позивача та її доньки є необгрунтованою, безпідставною та такою, що порушує права споживача фінансових послуг.

Оскільки на звернення позивача до ПрАТ «Страхової компанії «Універсальна» не було надано відповіді про позитивний розгляд цього питання, страховою компанією фактично ігнорувались викладені обставини і доводи, а відповіді надавались у шаблонному контексті, позивач була вимушена звернутися до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (лист від 14 листопада 2019 року) та є контролюючим органом щодо діяльності страхових компаній України.

Національна комісія у своєму листі про розгляд звернення надало інформацію, що зазначений лист направлений до ПрАТ «Страхової компанії «Універсальна», а зазначені спори вирішуються у судовому порядку, (лист Нацкомісії від 10 грудня 2019 року).

Зважаючи на вищевикладене, згідно з обставинами, що сталися та керуючись страховим сертифікатом до генеральної угоди, укладеного із застрахованою особою, підстав для обмеження страхової виплати або не виплаті позивачці, як застрахованій особі, у відповідача не вбачається. Обов`язків за договором з її сторони не було порушено, на відміну від обов`язків відповідача, щодо належної страхової виплати та строків такої виплати.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у справі 487/3025/15ц від 21 березня 2018 року, де суд встановив, що страхова компанія не може відмовити в страховій виплаті, якщо страхова подія настала, а підстави відмови у виплаті не визначені конкретним розділом договору. Єдина підстава, на яку посилався відповідач, була зазначена і розділі «дій застрахованої особи» та не визначена як підстава відмови у виплаті.

Відповідно довідок, чеків та квитанцій щодо лікувальних заходів сума витрат, що підлягає виплаті відповідачем як страхова виплата становить 1 239 (тисяча двісті тридцять дев`ять) євро 65 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 17 липня 2019 року становить 35 974 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 64 коп..

Відповідачем 03 вересня 2019 року було здійснено сплату частини страхової виплати у розмірі 2 586 грн. 41 коп. Тобто загальна сума недоплаченої частини страхового відшкодування становить - 33 388.25 грн.

Відповідно до п.п. 9.10. та 9.11. Генеральної угоди, обов`язок відповідача у виплаті виникле після прийняття рішення про виплату протягом 15 робочих днів з дня отримання усіх необхідних документів. Зважаючи, що заява із усіми необхідними документами була надана 29 липня 2019 року, а факту отримання такої заяви відповідачем не спростовується, то кінцевий строк для повної виплати обраховується до 19 серпня 2019 року.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також три відсотки річних за користування чужими грошовими коштами.

Сума заборгованості відповідача перед позивачем, з урахуванням індексу інфляції, обчислюється наступним чином: середній рівень інфляції за період з 29 серпня 2019 року по 10 лютого 2020 року становить 100.3%, отже сума інфляційних втрат - 434.04 грн., сума 3% річних підлягає розрахунку, починаючи з дати настання прострочення платежу за увесь період прострочення; тобто, 3% річних нараховуються: з 29 серпня 2019 року по 10 лютого 2020 року та складає 455.23 грн.. Штрафні санкції, передбачені Генеральним договором передбачені п.7.1.4. «за несвоєчасне здійснення страхової виплати сплатити страхувальнику (застрахованій особі) пеню у розмірі 0.05% від суми, що підлягає виплаті, за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми страхової, отже пеня із розрахунку просрочення в 166 днів складає 2 771.20 грн.. Виходячи із зазначеного, ціна позову обраховується в такий спосіб: 33388.23 грн. + 434.04 грн. + 455.23 грн. + 2771.20 грн. = 37048.70 грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що - містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд вважає, що інші доводи позивача суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що вказаний відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позовних вимог в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування за страховим сертифікатом № 120717773 від 18 червня 2019 року до Генерального договору № 1619/300/000001 комплексного страхування подорожуючих у розмірі 33 388 (тридцять три тисячі триста вісімдесят вісім) грн. 23 коп., інфляційні втрати у розмірі 434 (чотириста тридцять чотири) грн. 04 коп., 3% річних у розмірі 455 (чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 23 коп., пеню у розмірі 2 771 (дві тисячі сімсот сімдесят одна) грн. 20 коп. і судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) грн. 80 коп., а всього 37 889 грн. 50 коп..

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 15, 16, 18, 22, 625, 9791166 ЦК України, ст. 16, 26 Закону України «Про страхування», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування за страховим сертифікатом № 120717773 від 18 червня 2019 року до Генерального договору № 1619/300/000001 комплексного страхування подорожуючих у розмірі 33 388 (тридцять три тисячі триста вісімдесят вісім) грн. 23 коп., інфляційні втрати у розмірі 434 (чотириста тридцять чотири) грн. 04 коп., 3% річних у розмірі 455 (чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 23 коп., пеню у розмірі 2 771 (дві тисячі сімсот сімдесят одна) грн. 20 коп. і судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) грн. 80 коп., а всього 37 889 грн. 50 коп..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 17 лютого 2021 року.

Суддя -