Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 28 серпня 1993 року, відділом ЗАГСУ Курганінської районної ради народних депутатів Краснодарського краю Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що 28 серпня 1993 року зроблено відповідний актовий запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 28.08.1993 року.

Неповнолітніх дітей від шлюбу наразі немає. Спір щодо розподілу майна відсутній.

Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалося з об`єктивних причин, зумовлених різними характерами та поглядами на життя, безпричинними сварками та з інших життєвих обставин, відповідач зловживає алкогольними напоями, після вживання стає неадекватним, морально принижує позивача.

З 2018 року сторони разом не проживають, між ними відсутнє нормальне спілкування, шлюб існує суто формально. Фактично шлюбні відносини припинені давно, позивач не бажає пов`язувати своє життя з відповідачем надалі, примирення між сторонами неможливе, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Позивач в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Однак її представником було подане клопотання про розгляд справи за її відсутності із зазначенням, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав, а тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у його відсутності.

Судове засідання у справі було призначене на 15.02.2021 року на 11 год. 50 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 17.02.2021 року.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28 серпня 1993 року, відділом ЗАГСУ Курганінської районної ради народних депутатів Краснодарського краю Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що 28 серпня 1993 року зроблено відповідний актовий запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 28.08.1993 року.

Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Спір щодо розподілу майна відсутній.

З 2018 року сторони разом не проживають, між ними відсутнє нормальне спілкування, шлюб існує суто формально. Фактично шлюбні відносини припинені давно, позивач не бажає пов`язувати своє життя з відповідачем надалі, примирення між сторонами неможливе, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище.

В позовній заяві позивач, крім іншого, просила суд після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.08.1993 року, слідує, що позивач мала до одруження прізвище « ОСОБА_1 ».

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що ця позовна вимога також підлягає задоволенню.

Питання щодо витрат зі сплати судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 141, 258, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

Шлюб, укладений 28 серпня 1993 року, зареєстрований відділом ЗАГСУ Курганінської районної ради народних депутатів Краснодарського краю Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що зроблено відповідний актовий запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 28.08.1993 року - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику)учасників справи,зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення - 17.02.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова