УХВАЛА

22 червня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/4109/20

провадження № 22-ц/4809/1266/21

Суддя Кропивницького апеляційного суду Дьомич Л.М. (суддя-доповідач), розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 липня 2020 року та продовжуючи до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; рішення допущено до негайного виконання у межах платежу за один місяць; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.; у задоволенні вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Подана скаржником апеляційна скарга підлягає залишенню без руху за наступного.

За вимогами п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги мають бути додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Виходячи із ціни первісного позову та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2020 року, сума судового збору за подання позовної заяви у справі мала складати 840,80 грн (2102,00 грн х 0,4 = 840,80 грн). При цьому, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційним судом враховано, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» скаржник звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у частині вирішення вимог зустрічного позову.

Разом з тим, враховуючи наведені вище законодавчі вимоги, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у частині вирішення вимог первісного позову скаржнику необхідно було сплатити судовий збір у сумі 1261,20 грн (840,80 грн. х 150% = 1261,20 грн) або ж навести визначені законом підстави звільнення від сплати судового збору.

Доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених законом порядку і розмірі скаржником не надано.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник є учасником бойових дій, а тому може бути звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційний суд не погоджується з такими доводами, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Статус, права, пільги учасників бойових дій встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначений у ст. 12 цього Закону. Частина 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачає, що ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Аналіз п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону «Про сплату судовий збір» у сукупності зі ст.12, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Таким чином, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

При цьому, апеляційним судом враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує особі звільнення від сплати судового збору з усіх спорів.

Предметом первісного позову та зустрічного позову у даній справі є стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Отже, спір між сторонами стосується обов`язку батьків утримувати дітей до їх повноліття. Водночас, спір у даній справі жодним чином не стосується порядку та обсягу соціальних гарантій скаржника як учасника бойових дій, а отже, у цій справі він не звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону «Про сплату судовий збір».

Разом з тим, у прохальній частині апеляційної скарги скаржник просить звільнити його від сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги, посилаючись на те, що перебуває на обліку у Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості.

На зазначене клопотання скаржника апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ у рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України», зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, п. 59).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати встановлюється ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Так, згідно з вказаною нормою, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Визначене Законом України «Про судовий збір» право суду відстрочити, розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від його сплати може бути реалізоване, зокрема, у випадку, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу фізичної особи за попередній календарний рік (п.1 ч.1 ст. 8 Закону).

У своїх рішеннях «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року (п. 44) та «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року (п.п. 63-64) ЄСПЛ зазначив, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Отже, відповідно до принципу диспозитивності та правил доказування у цивільному судочинстві, особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

При цьому, необхідно враховувати, що перелік документів, які підтверджують майновий стан особи, законодавчо не визначений. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Належним доказом на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, може бути, зокрема, довідка органу ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік (4 квартали, що передують зверненню заявника з клопотанням).

Всупереч викладеному, скаржником не надано до суду жодного доказу на підтвердження доводів про скрутний матеріальний стан, який перешкоджає сплаті судового збору відповідно до законодавства. Сам по собі факт перебування скаржника на обліку у центрі зайнятості не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат з огляду на викладені вище вимоги законодавства.

Таким чином, скаржником не дотримано вимог п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України,суддя,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2021 року, - залишити без руху.

Запропонувати скаржнику у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали надати до апеляційного суду:

- докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн за реквізитами, розміщеними на офіційному сайті Кропивницького апеляційного суду

або

- обґрунтоване клопотання про звільнення від сплати судових витрат з наданням належних доказів на підтвердження того, що майновий стан скаржника перешкоджає сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі.

У разі невиконання у встановлений апеляційним судом строк вимог щодо усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.М. Дьомич