ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 401/1894/20

провадження № 22-ц/4809/403/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2020 року у складі судді Гармаш Т. І. і

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просила:

-позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є рідною бабусею малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьками дитини є донька позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які з 05 серпня 2015 року по 2019 рік перебували у зареєстрованому шлюбі.

Новонародженого ОСОБА_6 мати за згодою батька привезла до ОСОБА_1 за місцем її проживання, де дитина до сих пір проживає за згодою батьків.

У зв`язку з тим, що батьки дитини протягом кількох років не займались її вихованням, не надавали матеріального утримання та дитина не мала свого місця реєстрації, позивач в 2018 році звернулась до суду з вимогами про визначення місця проживання дитини, які в подальшому доповнила вимогами про позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів.

Після такого звернення до суду, кожен з відповідачів почав сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000 грн на місяць, кожен з них провів кілька зустрічей з дитиною.

ОСОБА_3 в 2019 році двічі приїздила в м. Світловодськ, де зустрічалась з дитиною нетривалий час, крім того, вона надіслала поштою одну посилку з дитячими речами.

Під час тривалого розгляду справи, з урахуванням того, що батьки почали матеріально утримувати дитину, навіть кілька разів зустрілися з нею, позивач, вважаючи, що вони зробили позитивні висновки та будуть виконувати батьківські обов`язки в повному обсязі, налагодять стосунки з дитиною, створять для неї належні умови з урахуванням його стану здоров`я, тому ОСОБА_1 відмовилась від позовних вимог до ОСОБА_2 в частині позбавлення його батьківських прав.

За наслідками зазначених позовних вимог рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області було частково задоволено позов, визначено місце проживання дитини за місцем проживання ОСОБА_7 , стягнуто аліменти на його утримання, в задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина, встановлено порядок спілкування матері та дитини для створення умов відновлення стосунків матері та дитини, і одночасно відмолено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо відібрання дитини від бабусі.

Оскільки в судовому засіданні ОСОБА_3 запевняла суд, що вона бажає виховувати дитину та, враховуючи, що вона почала інтересуватися дитиною, ОСОБА_1 не стала оскаржувати зазначене рішення.

За наслідками оскарження представником ОСОБА_3 вищезазначеного рішення постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 .

При цьому, мати онука, незважаючи на надану їй можливість зустрічатись з дитиною, з 18 вересня 2021 року з дитиною жодного разу не зустрічалась, жодного інтересу до дитини не проявляла, обмежившись лише перерахунком коштів, а з часу ухвалення рішення не телефонувала жодного разу.

За весь час відповідачка не проживала за місцем тимчасової реєстрації, а фактично перебувала за межами України, а батько дитини також не приділяє дитині уваги, приїздив лише один раз, по телефону спілкується лише тоді, коли йому телефонує позивач.

Під час розгляду попередньої справи батько погодився з тим, що дитина буде проживати у бабусі, але самостійно її життям не інтересується, вихованням не займається, а на скільки відомо позивачу, батько має офіційну роботу та винаймає житло в м. Києві.

За станом здоров`я дитина потребує постійного догляду, обстеження та лікування, онук тривалий час не відвідував дошкільного закладу, але останнім часом з березня 2020 року, він відвідує приватний дитячий дошкільний заклад, в якому перебуває скорочений час (до 4-х годин), займається з дитячим психологом.

Таким чином, батьки дитини ставляться до неї безвідповідально, життям дитини, її станом здоров`я та розвитком не інтересуються, житловими умовами забезпечити не можуть і не бажають вирішувати ці питання.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2020 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала суду мотивована тим, позовні вимоги ОСОБА_1 вже були вирішені ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.11.2019 та постановою Кропивницького апеляційного суду від 13.08.2020, які набрали законної сили.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у позові який подано, та у справі, рішення в якій набрали законної сили, предметом позову є, позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення з них аліментів на користь ОСОБА_1 на його утримання, а тому є підстави вважати, що суб`єктний склад сторін у справі, предмет та підстави позовів є тотожними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2020 року, а справу направити до Світловодського міськрайонного суду для її розгляду зі стадії прийняття позовної заяви та відкриття провадження в іншому складі суддів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що перешкоджає подальшому руху справи.

Підставою для звернення до суду в серпні 2020 року стали обставини, які стосуються періоду часу з листопада 2019 року по серпень 2020 року включно, а саме те, що відповідачі протягом майже року (на час звернення до суду, а на даний час більше року) не виконували свої батьківські обов`язки відносно виховання малолітньої дитини, зокрема не спілкувались, не виховували, життям дитини не цікавились, тільки періодично перераховували певні суми на утримання дитини.

Початок періоду з листопада 2019 року визначений тому, що саме 26 листопада 2019 року суд першої інстанції ухвалив рішення за позовом ОСОБА_1 .

Враховуючи обставини, які не були предметом дослідження під час розгляду першої справи, ОСОБА_1 звернулась з новим позовом, підставами для звернення з яким стали інші підстави, ніж ті, що були предметом дослідження та оцінки при розгляду справи, на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Позивач вважає, що питання виконання батьками своїх обов`язків відносно малолітньої дитини не може обмежуватися певним часом і підстави для пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав можуть виникнути у будь-який момент.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 , її представник адвокат Доля Г. О. та представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради Потаніна О. П. підтримали доводи апеляційної скарги.

Від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просить здійснювати розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним.

Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту першого статті 6 Конвенції.

Відповідно до положень статтей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами справи підтверджується, що в серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а. с. 1-6).

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2020 року за вказаною позовною заявою відмовлено у відкритті провадження (а. с. 22).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керуючись п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України виходив із того, що у позові який подано, та у справі, рішення в якій набрали законної сили, предметом позову є, позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення з них аліментів на користь ОСОБА_1 на його утримання, а тому є підстави вважати, що суб`єктний склад сторін у справі, предмет та підстави позовів є тотожними.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.1ст. 186 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Згідно наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Отже, не можна вважати, що між сторонами вже був вирішений спір про той самий предмет і позови повністю збігаються за матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Такі висновки міститься у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 372/2230/17-ц.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2019 року у справі № 401/1708/18 (провадження № 2/401/297/19) прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , та закрито в цій частині провадження у справі (а. с. 74).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2019 року позови ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, про позбавлення батьківських прав, про встановлення опіки над дитиною та про стягнення аліментів задоволено частково.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, попереджено ОСОБА_3 про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов`язків щодо її малолітньої дитини ОСОБА_4 , та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання, - позбавлення батьківських прав.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про встановлення опіки над дитиною.

Задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , разом з його бабусею ОСОБА_1 за місцем її реєстрації та проживання.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 та ОСОБА_9 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , в розмірі по 1/4 частини від усіх видів їх доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2018 року, з врахуванням сплачених сум, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 з кожного.

На час проживання малолітнього ОСОБА_4 , з його бабусею ОСОБА_1 визначено порядок спілкування ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4 (а. с. 75-94).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Таранкової О. Г., яка представляє інтереси ОСОБА_3 , задоволено частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року в частині визначення місця проживання дитини - малолітнього ОСОБА_4 , разом зі ОСОБА_1 , стягнення аліментів, визначення порядку спілкування ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів залишити без задоволення (а. с. 95-102).

Звертаючись до суду у справі № 401/1708/18, позивач обґрунтовувала позовні вимоги тим, що відповідачі - батьки дитини самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків з жовтня 2015 року.

Зокрема, з жовтня 2015 року малолітній ОСОБА_4 постійно проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні і вихованні, батьки дитиною не цікавляться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надають.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , заявлені у справі, що переглядається, обґрунтовані обставинами, які тривали після набрання чинності рішень у справі № 401/1708/18, а саме невиконання батьківських обов`язків відповідачами після ухвалення згаданого рішення, тому є новими підставами позову та є відмінними від наведених у позові, що вже був розглянутий судом.

Оскільки підстави позовів у справі, яка переглядається, та у справі № 401/1708/18 не є тотожними, відсутні передбачені пунктом 2 частиною 1 статті 186 ЦПК України для відмови у відкритті провадження у справі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Оскільки суд першої інстанції виніс ухвалу з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, передчасно повернув заяву, тому відповідно пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню

не підлягає.

Повний текст постанови складено 19.02.2021.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко