справа № 631/812/20
провадження № 2/631/245/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року смт Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Пархоменко І. О.,

при секретарі - Бондаренко І. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 кзи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кзи, треті особи: ОСОБА_5 кзи, ОСОБА_6 кзи, ОСОБА_7 кзи, ОСОБА_8 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 кзи звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кзи, треті особи: ОСОБА_5 кзи, ОСОБА_6 кзи, ОСОБА_7 кзи, ОСОБА_8 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтувала наступним.

ОСОБА_1 кзи є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Право приватної спільної сумісної власності позивача на зазначену квартиру підтверджується свідоцтвом про право власністі на нерухоме майно від 21.04.2004 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.04.2004. В даній квартирі окрім неї зареєстрований чоловік ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_7 кзи, дочка ОСОБА_6 кзи, дочка ОСОБА_5 кзи, онук ОСОБА_9 , онук ОСОБА_10 , онука ОСОБА_11 , зять ОСОБА_12 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кзи. На даний час у квартирі зареєстровано всього 11 осіб, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01.09.2020. Відповідачі в квартирі АДРЕСА_1 фактично не проживають, а мешкають за іншою адресою. Факт не проживання відповідачів в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 07.09.2020 року, складеним депутатом Нововодолазькоіхелищної ради по виборчому округу № 25 Дігтяр Галиною-Павлівною за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , засвідчений секретарем Нововодолазької селищної ради Степаненко Н. Є. Крім того, відповідачі не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають. Через їх реєстрацію позивач позбавлена можливості користуватися майном на власний розсуд, змушена нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг. Посилаючись на ст. ст. 319, 321 ЦК України просила визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кзи втратившими право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 кзи у судове засідання не з?явилася, через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої просить суд провести судові засідання без її участі. Також зазначила, що проти заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кзи у судове засідання не з?явились, були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання не надавали.

Третя особа ОСОБА_8 у судове засідання не з?явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Треті особи ОСОБА_5 кзи, ОСОБА_6 кзи, ОСОБА_7 кзи у судове засідання не з?явились, надали заяви, відповідно до яких просили суд провести судові засідання без їх участі. Також зазначили, що проти заочного рішення не заперечують.

Зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, у встановлений судом строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає приписам ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

За свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 21.04.2004 відділом приватизації житлового фонду при Нововодолазькій селищній раді, на підставі розпорядження відділу проватизації житлового фонду при Нововодолазькій селищній раді № 1759 від 19.04.2004, зареєстрованим Н-Водолазьким МКПТІ 23.04.2004 року у реєстровій книзі № 8 за № 550, на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 кзи, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кзи, ОСОБА_7 кзи, ОСОБА_8 належить квартира АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Нововодолазьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації № 3419741 від 23.04.2004 власниками у формі приватної спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 кзи, ОСОБА_5 кзи, ОСОБА_6 кзи, ОСОБА_7 кзи, ОСОБА_8 (а. с. 11).

Згідно з довідкою № 15-39/210 від 01.09.2020 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданою Староводолазьким старостинським округом № 2 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а. с. 12).

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 вересня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та ч. 1 ст. 319 ЦК, в якій передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено права власника житлового будинку, квартири, а саме, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Також, права громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, передбачені ст. 150 ЖК України - користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Зазначені норми визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Актом депутата округу № 25 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області № 521 від 18.09.2020, складеного в присутності свідків: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а. с. 13).

Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Тобто, між сторонами виник житловий спір, предметом доказування якого є відсутність відповідача за місцем реєстрації місця проживання понад строки, встановлені законом без поважних причин.

За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України, яка встановлює, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У пункті 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не є власниками житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , і договору найму з позивачем не укладали. Будь-яких доказів у підтвердження поважності причин не проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кзи у помешканні матеріали справи не містять.

Позивачем надано докази в підтвердження не проживання відповідачів понад один рік в спірному будинку. Житловим приміщенням за місцем реєстрації ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кзи не користуються, витрат на утримання не несуть.

У якості доказів на підтвердження позовних вимог суд приймає акт депутата округу № 25 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області № 521 від 18.09.2020, щодо непроживання відповідачів, складений в присутності свідків.

Доказів на підтвердження обставин, що мають бути враховані при вирішенні спору, ОСОБА_16 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кзи не надано. Також відсутні докази на підтвердження будь-яких намірів відповідачів щодо користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки відповідачі по справі понад один рік без поважних причин не користуються житловим приміщенням.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 кзи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кзи, треті особи: ОСОБА_5 кзи, ОСОБА_6 кзи, ОСОБА_7 кзи, ОСОБА_8 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, отже такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 383, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, п. п. 33, 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263 -265, 273, 352, 352 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 кзи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кзи, треті особи: ОСОБА_5 кзи, ОСОБА_6 кзи, ОСОБА_7 кзи, ОСОБА_8 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 кзи, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_15 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_4 кзи, зареєстрована: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: ОСОБА_5 кзи, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_6 кзи, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_7 кзи, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_8 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_3 .

Суддя І. О. Пархоменко