Справа № 369/6307/21
Провадження №4-с/369/97/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

секретаря Мазурик Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Тарасенко В.О., боржник ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дію, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03.12.2020 року він направив до Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) запит щодо наданні інформації по виконавчому провадженню №34810297. Запит був отриманий відділом 11.12.2020, одна відповіді скаржник не отримав, у зв`язку з чим 19.02.2021 року направив скаргу начальнику Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ). 05.03.2021 року скаржник отримав лист №8868 від 15.02.2021, в якому скаржника повідомили, що в рамках виконавчого провадження №34810297 державним виконавцем 26.06.2018 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, копію якої разом з виконавчим документом було направлено сторонам та до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Однак, скаржник стверджує, що інформація про направлення йому постанови про закінчення виконавчого провадження та виконавчого документу не відповідає дійсності. 09.03.2021 ОСОБА_1 направив скаргу до Міністерства Юстиції України. У відповіді Міністерства Юстиції України від 20.03.2021 року ОСОБА_1 було повідомлено, що у строк до 09.04.2021 року звернення буде розглянуте та надана усі інформація. У зв`язку з тим, що станом на 26.04.2021 року скаржнику не були надані ні постанова про закінчення виконавчого провадження №34810297, ні виконавчий лист, на підставі якого було відкрите вказане виконавче провадження, а тому ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою.

Просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) та зобов`язати уповноважену посадову особу Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ)і надати ОСОБА_1 постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий лист №2-252 виданий 14.11.2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року відкрито провадження та зобов`язано Києво-Святошинський РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) надати суду належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження №34810297 для залучення до справи.

24.05.2021 року на електронну адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області від Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ).надійшли матеріали виконавчого провадження №34810297, роздруковані з АСВП.

У судове засідання 24.05.2021 ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення до суду не подавав.

Представник Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в судове засідання 24.05.2021 не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду скарги до суду не звертався. Правом на подання письмових заперечень не скористався.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання 24.05.2021 не з`явилась. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи не надсилала.

Оскільки, відповідно до ч. 2ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, вважає що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено, що на виконання рішення суду 14.11.2011 року Києво-Святошинським районним судом був виданий виконавчий лист №2-252 про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , шляхом знесення залізобетонного паркану.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 16.10.2012 року та на виконання виконавчого листа №2-252, виданого 14.11.2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області головним держаним виконавцем відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Чижиком А.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №34810297.

04.12.2012 року та 28.12.2012 року головним держаним виконавцем відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Чижиком А.П. були винесені постанови про накладення штрафу у зв`язку з невиконанням рішення суду у встановлений строк без поважних причин.

Після чого, постановою головного державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Чижика А.П. від 12.04.2013 року виконавчий документ було повернено стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з перешкоджанням провадженню виконавчих дій, шляхом не авансування витрат, необхідних для проведення таких дій (не забезпечив процес необхідною робочою силою та технікою).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.12.2013 року по справі №2-252/11 скасовано постанову про повернення виконавчого документу, у зв`язку з чим головним держаним виконавцем відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Чижиком А.П. 27.12.2013 року винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

27.06.2018 року головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенком В.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №34810297, керуючись вимогами п.11 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

За ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Ст. 18 Закону встановлений обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.Так, при здійсненні примусового виконання виконавець зобов`язаний: розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

З матеріалів справи та виконавчого провадження вбачається, що після подання винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2018 року ОСОБА_1 така постанова не направлялась, оскільки суб`єктом оскарження не надано жодного доказу на його відправлення, в тому числі і супровідного листа до постанови про закінчення виконавчого провадження. При цьому, з матеріалів справи та виконавчого провадження, наданого до суду, вбачається, що ОСОБА_1 не отримував на свою адресу жодної постанови або інші документи виконавчого провадження щодо вирішення питання про закінчення виконавчого провадження.

Суд, критично оцінює лист в.о. начальника Києво-Святошинського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ «м. Київ) Х.О. Хаймової №8868 від 15.02.2021 про те, що постанову про закінчення виконавчого провадження разом з виконавчим документом було направлено сторонам та до Києво-Святошинського районного суду Київської області, оскільки такі твердження не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Тому доводи скарги в частині визнання дій державного виконавця щодо не направлення ОСОБА_1 копії постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання направити її останньому суд вважає обґрунтованими та задовольняє.

Разом з цим, щодо вимоги про зобов`язання надати ОСОБА_1 виконавчий лист №2-252, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 14.11.2011 року суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в иконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Крім іншого, ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, постанова про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2018 року винесена на підставі п. 11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому виконавчий лист не може перебувати на зберіганні у виконавчій службі, та не направляється стягувачу, оскільки в такому випадку виконавчий документ надсилається до суду, який його видав.

Разом з цим, суд роз`яснює скаржнику про те, що відповідно до ч. 3 статті 40 «Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому, відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги в частині зобов`язання уповноваженої посадової особи Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ)і надати ОСОБА_1 виконавчий лист №2-252 виданий 14.11.2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Тарасенко В.О., боржник ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дію задоволити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) щодо не направлення ОСОБА_1 постанови від 27.06.2018 року про закінчення виконавчого провадження №34810297.

Зобов`язати посадову особу Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) направити Ващенку Олександру Анатолійовичу постанову від 27.06.2018 року про закінчення виконавчого провадження №34810297.

В решті вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Дубас