Номер провадження: 22-ц/813/7927/21
Номер справи місцевого суду: 501/2211/18
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

23.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення моральної та матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення моральної шкоди.

Одночасно ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову з посиланням на те, що нерухоме майно, яке належить відповідачу, може бути відчужено ним на користь інших осіб, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. У зв`язку з цим заявник в заяві просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 . Також в заяві про забезпечення позову позивач надав пропозицію щодо зустрічного забезпечення в розмірі 5000 грн.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2018 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 . Застосовано зустрічне забезпечення позову. Визначено ОСОБА_2 розмір зустрічного забезпечення у сумі 5 000 грн. та зобов`язано позивача сплатити вказану суму на депозитний рахунок суду у строк, що не перевищує десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову та зобов`язано позивача у вказаний строк, надати до суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 23 квітня 2021 року звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на вказане рішення суду була подана апелянтом 23.04.2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, проте ОСОБА_1 не подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 вже зверталася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2018 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . ще у 2019 році та відповідно до постанови Одеського апеляційного суду апеляційну 03.07.2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2018 року змінити шляхом виключення з мотивувальної частини висновку про те, що предметом спору є нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 . В решті ухвалу залишено без змін.

Згідно вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2018 року ще у 2019 році, а також реалізовувано своє право на доступ до судового правосуддя та оскарження зазначеної в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X). Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (рішення у справі «Делкурт проти Бельгії», від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі «Пелевін проти України», no. 24402/02, від 20 травня 2010 року).

Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, пункти 37-38 рішення у справі «Мушта проти України» від 18 листопада 2010 року).

У справі «Устименко проти України» Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить ухвалювати рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Більше того, у рішенні ЄСПЛ від 19 лютого 2009 «Христов проти України», заява №24465/04, Європейський суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Крім того, вирішуючи питання щодо поважності пропуску строку на оскарження, апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного суду України викладений в ухвалі по справі №5-45кз17 від 24 лютого 2017 року, відповідно до якого несвоєчасне отримання копії судового рішення саме по собі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку. Визнати поважною причиною можливо лише в сукупності з іншими обставинами, обумовленими поважністю, з огляду на які цей строк було пропущено.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та може призвести до порушення прав іншої сторони процесу. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається також наступне.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Здійснено поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість належної йому Ѕ часток у спільному майні подружжя у розмірі 145 584 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, судові витрати у розмірі 4 102,90 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 у частині стягнення моральної шкоди відмовлено. Рішення суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 477,04 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 160 грн. У решті рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2019 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 258,76 грн.

Постановою Верховного суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 грудня 2019 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року залишено без змін.

Відповідно до п. 6, 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, тому ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2018 року у справі № 501/2211/18.

Отже, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2018 року слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2018 року

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Головуючий суддя О.В. Князюк

Судді С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін