Провадження № 22-ц/812/990/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м. Миколаїв

справа № 483/154/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Лівінського І. В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Лиманська»

на рішення Очаківського районного суду Миколаївської області, ухвалене 11 березня 2021 року суддею Казанлі Л.І. в приміщенні цього ж суду, (повне рішення складено 12 березня 2021 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

товариства з обмеженою відповідальністю «Агрфірма «Лиманський»

про усунення перешкод у користуванні майном,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Агрофірма «Лиманський» про усунення перешкод у користуванні майном.

Позивач зазначав, що у 2010 році він запропонував керівництву ТОВ «Агрофірма «Лиманський» передати в оренду належну йому земельну ділянку на кілька років уперед. Його пропозиція була викликана потребою у коштах для лікування хворої дружини. На виконання цієї домовленості ним та ТОВ «Агрофірма «Лиманський» був підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки, та він отримав 50 000 грн. Пізніше він дізнався, що 9 грудня 2010 року від його імені був підписаний договір оренди. Рішенням Очаківського міжрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2020 року йому було відмовлено у визнанні договору оренди недійсним з підстав його нікчемності.

Посилаючись на те, що договір оренди він не підписував, і це підтверджено експертним висновком, ОСОБА_1 просив зобов`язати ТОВ «Агрофірма «Лиманський» повернути йому земельну ділянку площею 25, 28 га., розташовану на території Очаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на схвалення позивачем умов договору та його виконання сторонами.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 березня 2021 року позов задоволено. ТОВ «Агрофірма «Лиманський» зобов`язано повернути у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 25,28 га, розташовану на території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, з кадастровим номером :04:000:0369. З ТОВ «Агрофірма «Лиманський» на користь ОСОБА_1 стягнуто 3 908 грн. судових витрат, з яких 908 грн. судового збору та 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Лиманський» просило рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що хоча позивач і не підписав договору оренди, але підписав акт приймання-передачі земельної ділянки та угоду від 9 грудня 2010 року про надання згоди на закладення орендарем багаторічних насаджень винограднику, а ця угода є невід`ємною частиною договору оренди. З цих підстав відповідач вважав доведеним волевиявлення позивача на передачу земельної ділянки в оренду та погодженими умови договору оренди. Також зазначав, що подружжя ОСОБА_2 підписували договори одночасно у декількох примірниках, тому дружина могла помилково підписати договір оренди чоловіка, але це питання при призначенні експертизи не досліджувалось. Крім цього посилався на те, що з 2010 до 2018 року ОСОБА_1 не оспорював договір та у відповідності з його умовами отримував орендну плату.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Острівської сільської Ради народних депутатів № 7 від 31 березня 1999 року позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 25,28 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а. с. 9).

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2020року (а.с.17-18), що набрало законної сили, встановлено, що договір оренди земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Лиманська» від 9 грудня 2010 року було підписано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом встановлено відсутність вільного волевиявлення позивача на укладення зазначеного договору.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Відповідно до ст.ст. 321, 387 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном за правилами ст. 391 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.

Зазначене кореспондується з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.27), Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року, справа N 653/1096/16-ц, провадження N 14-181 цс 18).

Колегія суддів критично ставиться до твердження апелянта щодо правомірності користування спірною земельною ділянкою у зв`язку з підписанням ОСОБА_1 . Угоди, що є додатком до договору оренди земельної ділянки та фактичним виконанням своїх обов`язків за договором оренди, оскільки підставою для користування земельною ділянкою є саме договір оренди, а не додатки до нього чи будь-які інші обставини. Між тим, договір оренди позивач не підписував та, відповідно, істотні умови цього договору не погоджував.

Отже, оскільки відповідач ТОВ «Агрофірма «Лиманський» користується належною позивачу земельною ділянкою без належних на те підстав, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог і зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Лиманський» повернення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 25,28 га з кадастровим номером :04:000:0369, що розташована на території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмежено відповідальністю «Агрофірма «Лиманський» залишити без задоволення.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 29 червня 2021 року