Номер провадження: 22-ц/813/4400/21
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні та виселення, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та виселення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 та у листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулися з позовними вимогами до ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та виселення. Предметом позовних вимог є скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та виселення з житлового будинку по АДРЕСА_1 . Як зазначають позивачі, їх батькові, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала земельна ділянка та незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане нерухоме майно. Між тим, до ОСОБА_6 (дружини ОСОБА_5 ) звернулася з позовом ОСОБА_7 про визнання правочину купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спірне майно, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_5 05 вересня 2003 року була укладена «домашня угода», згідно з якою ОСОБА_5 продав ОСОБА_7 незавершений будівництвом будинок та земельну ділянку. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 30 березня 2004 року позовні вимоги задоволено та визнано дійсним вказаний договір, визнано право власності ОСОБА_7 на будинок та земельну ділянку та зобов`язано Одеське міське управління земельних ресурсів видати ОСОБА_7 державний акт. Після смерті ОСОБА_5 , спадщину прийняли дружина ОСОБА_6 та сини ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 по ј частці за кожним спадкоємцем. Проте, до спадкового майна не увійшли спірний будинок та земельна ділянка, оскільки вибули з володіння ОСОБА_5 поза його волею. На підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 30 березня 2004 року, ОСОБА_7 ввела майно в експлуатацію та на підставі ряду судових рішень та нотаріально посвідчених правочинів, спірне майно неодноразово відчужувалось як завершений будівництвом об`єкт нерухомості, останнім його власником стала ОСОБА_3 . В подальшому, рішення Київського районного суду м.Одеси від 30 березня 2004 року було скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.05.2006 року, а рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року визнано за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 право власності по ј частці за кожним на спірний будинок та земельну ділянку та витребувано спірне майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 . Оскільки право власності на вказаний будинок та земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_3 , позивачі звернулися з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення, та скасування державної реєстрації.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року та постановою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року, скасовано запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно №41240 в книзі 269-65 про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, житловою площею 108,0 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 1442 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 6665263, внесений 05.04.2005 року. Виселено ОСОБА_3 з незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_3 звільнити незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок з господарськими (надвірними) спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,1442 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , від належних ОСОБА_3 майна та речей. В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2018 року, як особа, яка не брала участі у розгляді справи, однак вважає, що вказаним рішенням вирішено питання про її права та обов`язки.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились. Від її представника адвоката Воронюк М.О. 01.02.2021 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його відрядженням до м.Києва для участі у проведенні слідчих дій.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року було відкрито ще у липні 2020 року та у липні 2020 року справа була призначена до розгляду на 02.02.2021 року на 14 годину 30 хвилин. У такому разі, якщо адвокат Воронюк М.О. не мав можливості прийняти участь у судовому засіданні 02.02.2021 року, ОСОБА_1 не позбавлена була права забезпечити в судове засідання іншого представника або особисто приймати участь у розгляді справи. Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 не були позбавлені права на участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, проте з такими заявами не зверталися. Крім того, розпорядженням голови Одеського апеляційного суду від 26.10.2020 року на час установлення на території м.Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. При цьому, апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст.369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Разом з тим, учасникам справи рекомендовано:

- брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у порядку, передбаченому ч.4 ст.212 ЦПК України, на підставі відповідної заяви. Дана рекомендація особливо стосується випадків, коли інтереси учасників справи представляють адвокати, які мають технічну можливість підключення до системи відеоконференцзв`язку EasyCon. Не подання такої заяви адвокатом, в залежності від обставин справи, може бути розцінене судом як зловживання процесуальними правами, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи у розумні строки, та дає право суду застосовувати способи реагування до органів адвокатського самоврядування;

- всі документи (заяви, скарги, відзиви, клопотання тощо) надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу апеляційного суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд» або поштою.

Крім того, у разі надання додаткових пояснень, апелянт та її представник не були позбавлені на протязі пів року звернутися з такими до суду.

01.02.2020 року представник ОСОБА_2 адвокат Майстренко Т.М. подав заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

В судовому засіданні, представник ОСОБА_4 адвокат Свида К.В. заперечувала проти відкладення розгляду справи, посилаючись на розумні строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиви на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 04 липня 2019 року по справі № 175/2307/14-ц (провадження № 61-10867св19) вбачається, що вказана норма права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року, апелянт посилається на те, що вона та її неповнолітні діти зареєстровані та постійно проживають у спірному будинку, а оскаржуване нею рішення стало підставою для виселення її та її неповнолітніх дітей з єдиного житла. Незалучення її до участі у справі позбавило останню надати пояснення та заперечення з приводу позовних вимог ОСОБА_9 .

Однак, колегія суддів не вважає, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року порушено права та інтереси ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016 року визнано за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 право власності по ј частці за кожним на земельну ділянку, площею 0,1442 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок за вказаною адресою. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ОД №022681, виданий Одеським міським управлінням земельних ресурсів 2 серпня 2004 року на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року в справі №2-2321/04, що скасовано, та рішення Одеської міської ради від 15 жовтня 2001 року №2989-ХХШ на ім`я ОСОБА_10 на земельну ділянку площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель», розташовану по АДРЕСА_1 . Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ОД №062573, виданий Одеським міським управлінням земельних ресурсів 27 січня 2005 року на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2004 року в справі №2-9225/04, що скасовано, на ім`я ОСОБА_11 на земельну ділянку площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», розташовану по АДРЕСА_1 . Визнано недійсним розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 9 липня 2004 року № 943 «Про затвердження державного акту прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 громадянкою ОСОБА_7 ». Визнано недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради 16 липня 2004 року серія НОМЕР_1 на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 9 липня 2004 року №943 про належність ОСОБА_12 на праві приватної власності домоволодіння, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, басейну літ. «Б», гаражу літ. «В», навісу літ. «Г», відображених у технічному паспорті від 21 серпня 2003 року, розташованого по АДРЕСА_1 . Витребувано вказане майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 .

Вказаним рішенням було встановлено, що ОСОБА_3 володіє належним ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 майном незаконно.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 та у листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_3 , усунення перешкод в користуванні майном та виселення ОСОБА_3 зі спірного будинку.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року скасовано запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно №41240 в книзі 269-65 про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, житловою площею 108,0 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 1442 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 6665263, внесений 05.04.2005 року. Виселено ОСОБА_3 з незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м., житловою площею 108,0 кв.м., підсобною площею 383,8 кв.м., що складається з підвалу загальною площею 160,5 кв.м. підсобною площею 160,5 кв.м. (1-1 більярдна площею 92,1 кв.м., 1-2 кладова площею 19,7 кв.м., 1-3 коридор площею 2,6 кв.м., 1-4 пральня площею 14,2 кв.м., 1-5 кладова площею 12,0 кв.м., 1-6 котельня площею 19,9 кв.м.), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м., підсобною площею 163,2 кв.м. (1-7 хол площею 15,0 кв.м., 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м., 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м., 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м., 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м., 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м.), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м., житловою площею 108,0 кв.м., підсобною площею 60,1 кв.м. (1-13 хол площею 29,7 кв.м., 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м., 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м., 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м., 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м., 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м., 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м., 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м., 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м.); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 огорожа, І мостіння. Зобов`язано ОСОБА_3 звільнити незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок з господарськими (надвірними) спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,1442 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , від належних ОСОБА_3 майна та речей.

Тим часом, після залишення 23.11.2016 року судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року в силі, ОСОБА_3 18.01.2017 року надала згоду на реєстрацію місця проживання в будинку своїй доньці ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям, своїм онукам ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 4, а.с.13).

Вказане стало підставою звернення ОСОБА_4 у березні 2018 року до суду із позовом до ОСОБА_1 та її дітей про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23.03.2020 року позов ОСОБА_4 було задоволено та виселено ОСОБА_1 , разом з її неповнолітніми дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з будинку АДРЕСА_1 та знято їх з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Вказане рішення ОСОБА_1 та Департаментом надання адміністративних послуг ОМР оскаржено в апеляційному порядку. На разі, апеляційне провадження відкрито, справа призначена на березень 2021 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не є особою щодо якої рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, оскільки вказаним рішенням суд вирішував питання щодо прав та обов`язків ОСОБА_3 , а саме щодо скасування за нею державної реєстрації права власності на спірне майно та усунення перешкод, шляхом виселення. При цьому, питання щодо виселення та зняття з місця реєстрації ОСОБА_1 та її дітей, розглядається судом в межах іншої справи № 520/2850/18, з рішенням суду якого ОСОБА_1 не згодна та оскаржує його в апеляційному порядку.

За таких обставин, оскільки питання виселення ОСОБА_1 та її дітей вирішується в рамках справи 520/2850/18, то і захищати свої інтереси вона повинна в рамках вказаної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи викладене, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні та виселення, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та виселення підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 362, 367, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні та виселення, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та виселення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 05.02.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова