КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи:378/1224/19-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2624/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Скороход Т.Н.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Чобіток А.О., Рейнарт І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року,

встановив:

у вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказував, що в результаті ДТП, яка сталась 17.07.2019 на 141 км автодороги М-05 Київ-Одеса з вини ОСОБА_2 , було пошкоджено належний йому автомобіль марки "SSANGYONG Korando", державний номерний знак НОМЕР_1 , чим заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Оскільки цивільну відповідальність ОСОБА_2 було застраховано в ПрАТ "ВУСО", він просив стягнути зі страховика матеріальну шкоду в розмірі 5 792 грн. 60 коп., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи - 2 200 грн., стягнути з ОСОБА_2 частину матеріального збитку, яка перевищує суму страхового відшкодування - 8 316 грн., франшизу - 2 000 грн., моральну шкоду - 15 000 грн., розподілити солідарно суму судових витрат.

В ході розгляду справи ПрАТ СК "ВУСО" доплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 5 792 грн. 60 коп., а тому він у серпні 2020 року уточнив свої позовні вимоги та остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 9 977 грн. 68 грн., суму компенсації моральної в розмірі 15000 грн.; з ПрАТ СК "ВУСО" суму витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 2 200 грн.; з відповідачів солідарно суму судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 13 588 грн. 94 коп., до яких відносяться: судовий збір в розмірі 4 418 грн. 30 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., витрати, пов`язані із явкою до суду в розмірі 4 170 грн. 64 коп., до яких входять транспортні витрати в розмірі 2 152 грн. 16 коп., компенсація за відрив від звичайних занять в розмірі 349 грн.28 коп., добові в розмірі 1 669 грн. 20 коп.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 09 лютого 2020 року стягнуто з ПрАТ СК «ВУСО» на користь позивача витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 2 200 гривень, компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 25 грн. 44 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 300 грн. та судовий збір в розмірі 46 грн. 10 коп., з ОСОБА_2 - компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 25 грн. 44 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 300 грн. та судовий збір в розмірі 46 грн. 10 коп.

Не погоджуючись з ухваленим рішення, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення та стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 9 977 грн. 68 коп., моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., розподілити судові витрати в солідарному порядку та стягнути з відповідачів такі витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, 17.07.2019 на автодорозі М-05 Київ-Одеса сталась ДТП за участю автомобілів марки "SSANGYONG Korando", державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу та марки «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , під його керуванням. В результаті ДТП було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Вказана ДТП сталась з вини ОСОБА_2 , що було встановлено постановою судді Ставищенського районного суду Київської області від 05 серпня 2019 року. Згідно постанови судді Ставищенського районного суду Київської області від 05.08.2019 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - порушив пп. 12.1, 13.1 ПДР.

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 як власника наземного транспортного засобу була застрахована відповідно до Поліса №128479120 в ПрАТ К "ВУСО", строк дії договору - з 19.09.2018 по 18.09.2019. Позивач 27.07.2019 звернувся до страховика із заявою про виплату йому страхового відшкодування та 29.08.2019 йому було виплачено 14 875 грн. 29 коп.

У відзиві на позовну заяву, ПрАТ «СК «ВУСО» зазначав, що розмір страхового відшкодування було визначено виходячи із вартості відновлювального ремонту - 30 166 грн. 08 коп., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 20 250 грн. 35 коп., утримано ПДВ - 3 375 грн. 06 коп., та франшизу - 2 000 грн.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 сплатив позивачу суму франшизи - 2 000 грн., а тому позивач відмовився від цієї вимоги.

Також 31.01.2020 позивач подав заяву про уточнення позовних вимоги та вказував, що за проведення відновлювального ремонту ним було сплачено 07.11.2019 ТОВ «СІСТЕМ-УКРАЇНА» відповідно до Рахунку-фактури № J 34 645 грн. 57 коп. В Рахунку-фактурі було вказано, що ПДВ за вказаним ремонтом становить 5 774 грн. 27 коп.

За клопотанням представника ПрАТ «СК «ВУСО» ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 11 березня 2020 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання про визначення вартості відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, станом на 17.07.2019 року. Також від представника позивача - Юхименко І.М, надійшло клопотання поставити на вирішення експертизи питання щодо матеріального збитку, який було нанесено власнику пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась 17.07.2019. Оплату за проведення експертизи було покладено на ПрАТ «СК «ВУСО». Однак оплату здійснено не було, а 01.06.2020 ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату на користь позивача частини страхового відшкодування в сумі 5 882 грн. 60 коп. (а/с 33 т. 2).

При зверненні до суду позивач посилався на Висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №511/09-19 від 10 вересня 2019 року, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 , в якому було визначено вартість ремонту належного йому автомобіля в сумі 32 984 грн. 60коп., що з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 22 667 грн. 89 коп. За виготовлення вказаного Висновку позивачем було сплачено 2 200 грн., що він також відносив до суми матеріальної шкоди.

При цьому позивач вказував, що страховик не направляв оцінювача для визначення розміру матеріального збитку, а тому він був позбавлений можливості пред`являти вимогу про відшкодування шкоди, хоча в позовній заяві позивач вказав, що страхова компанія виплатила йому страхове відшкодування в сумі 14 875 грн. 29 коп. при ліміті страхового відшкодування - 100 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом першої інстанції встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 14 875 грн. 29 коп. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, яку він просить стягнути з ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням належного йому автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому з ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, яка складається із суми, визначеної за коефіцієнтом фізичного зносу,

Відносини між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ВУСО», яким було застраховано його цивільну відповідальність, регламентовані умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того Договором (полісом) обов`язкового страхування передбачено франшизу в сумі 2 000 грн. Вказаний розмір франшизи був відшкодований позивачу відповідачем ОСОБА_2 в ході розгляду справи - 04.12.2019.

Оскільки позивач обґрунтовував свої вимоги вартістю відновлювального ремонту, визначено у Рахунку-фактурі в сумі 34 645 грн. 57 коп., а відповідачами не було заявлено заперечень щодо такого розміру матеріальної шкоди, колегія суддів визнає розмір заподіяної в результат ДТП матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Враховуючи зазначене, на користь позивача страховиком мало бути виплачено частину страхового відшкодування, що становить 4 543 грн. 34 коп., однак такої позовної вимоги до страховика позивач не заявляв.

З відповідача ОСОБА_2 на користь позивача має бути стягнуто частину матеріальної шкоди, яка складається з різниці між вартістю складових частин, які були замінені згідно Рахунку-фактури та коефіцієнтом фізичного зносу, що становить 5 252 грн. 67 коп.

Доводи позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. є безпідставними.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що в результаті ушкодження автомобіля він відчуває негативні емоції через пошкодження майна, у нього погіршилась працездатність, змінились плани, він відчуває невпевненість при керуванні автомобілем, а також він з дружиною хвилювались за двох неповнолітніх дітей, які на момент ДТП перебували в автомобілі.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь позивача 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач в результаті ДТП, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому в цій частині рішення суду зміні не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції щодо відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 300 грн. з кожного з відповідачів є неправильним з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В даному випадку представником страховика було заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яку позивач обґрунтував Договором про надання правових послуг адвоката від 27 січня 2020 року, в Додатку до якого було узгоджено розмір гонорару - 5 000 грн. незалежно від кількості засідань та часу їх проведення.

Таким чином рішення суду першої інстанції слід частково скасувати в частині вирішення вимог до ОСОБА_2 та в частині вирішення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року скасувати в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення витрат на правничу допомогу до ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути на його користь з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 5 252 грн. 67 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді