ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4228/21 Справа № 176/1913/20 Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

30 червня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет»

на заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2020 року ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» звернувся до суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики №1299540 від 11.08.2017 в сумі 146665,44 грн та судові витрати у розмірі 2199,99 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 11.08.2017 уклали Договір позики №1299540, на підставі якого позикодавець надав позичальнику позику в сумі 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності зі сплатою процентів за користування позикою 0,01% річних від суми позики строком до 20.08.2017, на 10 днів та зі сплатою комісії. Дата одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (позивачем) відповіді про прийняття цієї пропозиції шляхом отримання заявки позичальника на сайті позикодавця є датою укладення договору позики між позичальником. Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору Позики. Невід`ємною частиною цього Договору є «Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту» ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті www.fksm.com.ua. За домовленістю сторін було погоджено використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору, відповідачем було отримано кошти на зазначених позивачем умовах стосовно розміру позики, процентів за користування позикою та строку повернення позики, що підтверджує факт укладення письмового правочину в електронній формі. Грошові кошти у сумі 3000 грн були перераховані на картковий рахунок, однак позичальник ОСОБА_1 порушив умови Договору позики, а саме не здійснив повернення позики відповідно до умов договору (а.с.2-8).

Заочним рішенням Жовтовоського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року в задоволенні позову ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.62-63).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючи на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та не правильне застосування норм процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог (а.с.65-69).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» в особі в.о.директора Примак О.В. та ОСОБА_1 11 серпня 2017 року було укладено Договір позики № 1299540, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 3000 грн на споживчі цілі шляхом перерахування коштів на платіжну карту позичальника, а позичальник зобов`язувався повністю повернути позикодавцю отриману позику, сплатити проценти за користування позикою, всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Відповідно до ч.4 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (а.с.12-15).

Відповідно до п. 1.2 укладеного договору датою укладання кредитного Договору є дата підписання Договору сторонами.

Пунктом 2.2.3 Договору зазначено дату остаточного повернення кредиту до 20.08.2017.

Листом за вих.№4272-ВП від 15.10.2020 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» повідомляє, що відповідно до Договору ВП-081216-2 від 08.12.2016 було здійснено за дорученням ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 11.08.2017 на суму 3000 грн, власник картки ОСОБА_1 (а.с.23).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_1 підписав Договір позики в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», а саме не надано доказів реєстрації відповідача за допомогою Логіна та Пароля Особистого кабінету, тобто одноразового ідентифікатора сторін як зразка електронного підпису. Крім того, ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» не додано до позовної належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів, а лист від 15.10.2020 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не є документом фінансової звітності, що свідчить про переказ коштів.

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів, 11 серпня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 1299540, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 3000,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника.

Згідно п. 1.2 договору, дата перерахування суми кредиту на рахунок, є датою укладення цього договору.

Додаток № 1 до Договору про надання кредиту № 1299540 від 11 серпня 2017 року містить інформацію щодо умов кредиту, супутніх витрат, графіку платежів.

Вказаний договір був підписаний сторонами, є чинним, у встановленому Законом порядку недійсним не визнався.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту перерахування коштів на рахунок позичальника, є безпідставними, а отже рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позову в цій частині.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення комісії, інфляції та 3% річних є обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути й заборгованість по комісії, інфляції та 3% річних.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитний договір.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії, інфляції та 3% річних.

Доводи апелянта в скарзі про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по комісії, інфляції та 3% річних, відповідач отримував кредитні кошти, - колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не впливають на законність рішення, з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність банком вимог, так як доказів того, що позичальник брав на себе зобов`язання зі сплати комісії, інфляції та 3% річних позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення комісії, інфляції та 3% річних, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

З огляду на зазначене, оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» судовий збір в розмірі 206,25 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за договором № 1299540 від 11 серпня 2017 року в сумі 3000 грн.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» судовий збір в розмірі 206,25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: