Справа № 242/4548/20
Провадження 2/242/31/21
19 лютого 2020 року м. Селидове
Селидівський міський суду Донецької області у складі: головуючого судді Переясловської Ю.А., за участю секретаря судового засідання Клименко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.1979 року, зареєстрованого в БТІ м.Донецька, йому на праві приватної власності належить будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відповідачка, його донька, ОСОБА_2 з 2014 року у спірному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, він позбавлений можливості оформити субсидію, у зв`язку з чим позивач змушений сплачувати надмірні комунальні послуги за відповідачку, тому просить визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.11.2020 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання.
В судовому засіданні 29.12.2020 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив допитати свідків та задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечував.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином.
В судове засідання 19.02.2020 р. сторони не з`явились, хоча були повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до договору від 19.07.1979 року, зареєстрованого в БТІ м.Донецька, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 29,6 кв.м.
Згідно довідки від 13.10.2020 року, складеної головою вуличного комітету Літвіновою В., в присутності сусідів: ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично за вказаною адресою не мешкає з 2014 року.
Відповідно до довідки № 07-29д/5648 від 05.10.2020 року, виданої Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до листа ВЦА м.Авдіївка № вх.3813/01-15 від 10.11.2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.09.2004 року по теперішній час.
У судовому засіданні 29.12.2020 року були допитані свідки, сусіди позивача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які засвідчили, що відповідачка не проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2014 року.
Відповідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника, у даному випадку члена сім`ї колишнього власника майна, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (ст. 346 ЦК ).
Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно із ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 зі змінами, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Факт непроживання відповідача по справі за вказаною адресою понад шість місяців підтверджується документами, доданими до позовної заяви.
Передбачені ст. 71 Житлового кодексу України підстави для продовження вищевказаного строку у суду відсутні.
Оскільки на даний час відсутня будь-яка домовленість між позивачем та відповідачем про право користування житловим приміщенням, позивач одноосібно несе витрати по його утриманню, а відповідачка в добровільному порядку звільнити таке житло, шляхом зняття з реєстрації, наміру не виявляє, заперечень проти позову не надала, тому суд дійшов висновку, що відповідачка є такою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою), а реєстрація відповідачки у вищевказаному житловому приміщенні порушує законні права та інтереси позивача, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, будинком за адресою: АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
На підставі ст. ст. 16, 317, 319, 321, 346, 391, 406 ЦК України, керуючись ст.ст.19, 81, 89, 263-265 353, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.А. Переясловська