Справа № 157/266/21
Провадження №2/157/149/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Фесь Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

в с т а н о в и в :

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося у суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № SAMDN4223 від 18 лютого 2019 року у розмірі 103257 грн. 89 коп. та судові витрати у розмірі 2270 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 4 жовтня 2011 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованості. 18 лютого 2019 року відповідачка підписала додаткову угоду з банком, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена у п. 1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строк, вказані у п. 1.5.1 додаткової угоди. ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим станом на 19 січня 2021 року заборгувала позивачу 103257 грн. 89 коп., з яких: 6299 грн. 90 коп. заборгованість по відсотках, нарахованих за користування кредитом, 96957 грн. 99 коп. пеня.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явився, із змісту поданої позовної заяви вбачається, що він просить справу розглянути у його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачка вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причину неявки у судове засідання ОСОБА_1 не повідомила і відзив не подала.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 4 жовтня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій остання підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом сторін у заяві (а.с. 9).

Відповідачка підписом у анкеті-заяві засвідчила свою згоду на те, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона зобов`язується виконувати зазначені умови та правила надання банківських послуг.

18 лютого 2019 року сторони підписали додаткову угоду до договору № SAMDN4223, у п.1.2. якої зазначається, що банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме, здійснює прощення пені на 87761,46 грн., штрафу на 2800,33 грн.

Відповідно п. 1.6 додаткової угоди ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором (кредитний договір SAMDN4223 від 4 жовтня 2011 року) та п 1.5 угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п. 1.2 угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 угоди.

Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2, та умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 угоди не застосовується.

Відповідно до п. 1.7 в разі порушення клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2, понад 31 день безперервно: п. 1.7.1 - терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п. 1.3. угоди); п. 1.7.2. - вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 угоди), є простроченою.

Зазначена додаткова угода до кредитного договору № SAMDN4223 від 18 лютого 2019 року укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN4223 від 4 жовтня 2011 року, про що зазначено у змісті цієї додаткової угоди.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 4 жовтня 2011 року.

При цьому, у позовній заяві позивач посилається на те, що додаткова угода до кредитного договору № SAMDN4223 від 18 лютого 2019 була укладена до договору б/н від 4 жовтня 2011 року, однак із змісту наданої позивачем додаткової угоди вбачається, що її укладено до кредитного договору № SAMDN4223 від 4 жовтня 2011 року.

Отже, додаткова угода до кредитного договору № SAMDN4223 від 18 лютого 2019 року, яка укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором № SAMDN4223 від 4 жовтня 2011 року, не є належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог банку, оскільки предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості про кредитному договору № б/н від 4 жовтня 2011 року.

Належних та достатніх доказів на підтвердження того, що додаткова угода до кредитного договору № SAMDN4223 від 18 лютого 2019 року була укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором № б/н від 4 жовтня 2011 року, матеріали справи не містять.

Окрім того, зазначена додаткова угода не може бути належним, допустимим та достатнім доказом визнання відповідачкою розміру заборгованості по кредитному договору № б/н від 4 жовтня 2011 року, оскільки її укладено під відкладальну умову та для створення позичальнику сприятливих наслідків.

До позовної заяви банк додав розрахунок заборгованості за договором № SAMDN4223 від 18 лютого 2019 року, з якого вбачається, що заборгованість відповідачки за договором № SAMDN4223 від 18 лютого 2019 року станом на 5 січня 2021 року становить 103257 грн. 89 коп., з яких: 6299 грн. 90 коп. залишок заборгованості за простроченими відсотками; 96957 грн. 99 коп. - пеня.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими вона ознайомлена.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, ч. 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріали справи не містять підтверджень того, що підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку відповідачка розуміла та ознайомилася і погодилася з Тарифами, умовами та правилами надання банківських послуг, про які зазначено у доданій до позовної заяви анкеті-заяві, а також і те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, зазначені в анкеті-заяві про ознайомлення відповідачки з Тарифи та Умови не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки у договорі конкретно не зазначено умови та період нарахування відсотків, пені.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування 9ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки в позові відмовлено, підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 27, 81, 141, 259, 264, 265, 280, 281, 284, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості по кредитному договору у розмірі 103257 (сто три тисячі двісті п`ятдесят сім) гривень 89 копійок, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Камінь-Каширський районний суд Волинської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/.

Дата складання повного тексту судового рішення 25 червня 2021 року.

Головуючий: О. В. Антонюк