Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/594/21
Провадження № 2/321/272/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Машкіної Н.В.,
секретаря судового засідання - Бородіної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Йому, на праві особистої власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . 10.02.2020 року в житловому будинку була зареєстрована його мати,- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, з моменту реєстрації в цьому житловому будинку ОСОБА_2 , весь час мешкала в місті Києві, і жодного дня в цьому будинку фактично не проживала. Більше одного року тому, ОСОБА_2 виїхала за межі України - Італію і з цього часу знаходиться в цій країні. Оскільки, відповідачка створює йому істотні перешкоди у володінні та користуванні належним йому житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 , позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 , внаслідок її тривалої відсутності в цьому приміщені.
В судове засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, представник адвокат Ганюков В.Д. надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не надала, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до вимог ст. ст. 280 - 283 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.
Так, ОСОБА_1 на праві особистої власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с.7).
Згідно довідки за № 1069 про склад сім`ї від 29.04.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 ( а.с.10)
Згідно домової книги по домоволодінню за АДРЕСА_1 про склад сім`ї вбачається, що у вказаному домоволодінні зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).
У відповідності до акту підтвердження виданого 30.04.2021 року депутатом Михайлівської селищної ради зі слів власника будинку, в якому зареєстрована ОСОБА_3 ОСОБА_1 , 1991 року народження, жінка в будинку не проживає вже більше року, участі в благоустрою будинку не бере та не сплачує комунальні послуги за цей будинок ( а.с.12).
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, закріплений і в ч. 2 ст. 12 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлення права власності або обмежена у його здійсненні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст. ст. 379, 380 ЦК ).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦПК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї
Без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ними і власником житла або законом.
Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
З наданих доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 дійсно вже тривалий час не проживає у житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , а саме з 10.02.2020 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованого за адресою:АДРЕСА_1 , оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі не проживає без поважних причин понад рік.
Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст .ст. 2, 7, 12, 228-229, 258-260, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Михайлівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Михайлівського районного суду
Запорізької області Н.В. Машкіна