ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання недійсними умов кредитного договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2019 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ Ідея Банк про захист прав споживача, визнання недійсними умов кредитного договору, просить визнати недійсними встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, нарахування пені в цій частині, а саме пункти 1.1,1.4,2.1,6.1,3.3.1 кредитного договору № Р24.21654.004544102 від 16.11.2018, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів за кредитним договором, зарахувати сплачених позивачем щомісячних плат за обслуговування кредиту та пені в рахунок інших обов`язкових платежів.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання недійсними умов кредитного договору відмовлено (а.с.94-95).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючи на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та не правильне застосування норм процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.11.2018 між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та позичальником ОСОБА_1 укладений кредитний договір Р24.21654.004544102, за умовами якого банк надає позичальнику кредитні кошти на поточні потреби у сумі 100 000 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами договору. Банк надає кредит у день підписання договору строком на 36 місяців.

Позивач просить визнати недійсними наступні умови кредитного договору зазначені в п. 1.1,1.4,2.1,6.1 кредитного договору № Р24.21654.004544102 від 16.11.2018 щодо обв`язку позичальника сплачувати щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісію), графік сплати якої вказано в п. 6.1 договору, п. 3.3.1 зазначеного кредитного договору в частині нарахування пені на прострочену суму плати за обслуговування кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договорі був укладений 26.11.2018 року, тобто укладений після набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016.

Згідну п.4 Паспорту споживчого кредиту Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування» також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги.

Так, у пункті 6.1 Таблиці «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», відповідачем, на виконання вимог Закону, цілком правомірно зазначено плату за обслуговування кредиту, відповідно до кредитного договору .

Згідно п.1.4 Кредитного договору відповідач встановив плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за:

надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;

опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Відповідно до кредитного договору, вбачається, що позивач власноручно підписала його та погодилась, що плата за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термінах і розмірах згідно графіку щомісячних платежів. В п. 6.1 договору наведено графік щомісячних платежів, де в п. 7.4 чітко визначені суми щомісячних платежів за плату за обслуговування кредиту, які зменшуються щомісяця, паралельно процентам.

Крім того, з 10 червня 2017 року набули чинності нові Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені Постановою Правління НБУ від 08.06.2017 року №49.

У свою чергу, пунктом 5 Правил також передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Колонка 7 «Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», що є додатком 2 до цих Правил також передбачає здійснення платежів позичальниками на користь Банків за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування.

Згідно п.5 Пояснення щодо заповнення Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, у колонках 7 (у розрізі платежів за колонками 7.1, 7.2, 7.3, 7.4 і т.д.) та 8 (у розрізі платежів за колонками 8.1, 8.2 і т.д.) зазначаються усі платежі споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту.

Отже, чинним законодавством України надано право відповідачу отримувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки щомісячна плата за надання послуг позичальнику по кредитному договору встановлена в чіткому щомісячному розмірі згідно графіку платежів, з зазначенням загальною остаточною суми 71290 грн., ця сума не перевищує розмір кредиту,також в договорі в п. 5.7, п. 6.1 зазначена реальна річна процентна ставка, яка включає проценти та комісію, та складає 98,16322328%, а тому немає підстав для визнання кредитного договору в цій частині недійсним.

Також вбачається, що позивач письмово підтвердила, що отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування.

Позивач підтвердила про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до потреб Позивач та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для Позивача, в тому числі в разі невиконання Позивачем зобов`язань за таким договором.

Згідно п.5.1. Кредитного договору, Позивач заявляв та гарантував, що Відповідач, перед укладенням Кредитного договору повідомив Позивача в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України зазначена інформація йому відома та зрозуміла, ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного Договору вручено Відповідачем при підписанні даного договору; умови даного договору вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання використання та поширення через бюро кредитних історій про нього...

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять відомостей, що позивач відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і навіть не звертався до відповідача за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом. Інші позовні вимоги є похідними, а тому задоволенні також не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

З 10.06.2017 року набрав чинності Закон України Про споживче кредитування від 15.11.2016 року, що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері та регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами час час надання послуг споживчого кредитування.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договорі був укладений 16.11.2018 року, тобто укладений після набрання чинності Закону України Про споживче кредитування від 15.11.2016 року.

Так, відповідно п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час винесення рішення) чітко зазначено, що загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час винесення рішення), реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

Чинним законодавством України надано право відповідачу отримувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки щомісячна плата за надання послуг позичальнику по кредитному договору встановлена в чіткому щомісячному розмірі згідно графіку платежів, з зазначенням загальною остаточною суми 71290 грн., ця сума не перевищує розмір кредиту,також в договорі в п. 5.7, п. 6.1 зазначена реальна річна процентна ставка, яка включає проценти та комісію, та складає 98,16322328%, а тому немає підстав для визнання кредитного договору в цій частині недійсним.

Також вбачається, що позивач письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування.

Позивач підтвердила про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до потреб Позивач та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для Позивача, в тому числі в разі невиконання Позивачем зобов`язань за таким договором.

Згідно п.5.1. Кредитного договору, Позивач заявляв та гарантував, що Відповідач, перед укладенням Кредитного договору повідомив Позивача в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України зазначена інформація йому відома та зрозуміла, ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного Договору вручено Відповідачем при підписанні даного договору; умови даного договору вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання використання та поширення через бюро кредитних історій про нього...

У свою чергу, відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» позивач мав право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять відомостей, що позивач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і навіть не звертався до Відповідача за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом.

Тому посилання апелянта, що відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу та про відсутність згоди і необізнаність позивача про отримання від банку послуг у вигляді інформації по рахунку позичальника, опрацювання запитів позичальника з оплатою за цю послугу щомісячно грошових коштів в розмірі, визначену в п. 6.1. Договору, та відомостей щодо фактично надання цих послуг не відповідає дійсності.

Таким чином, рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в силу положень ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Крім того, процесуальний порядок подання доказів, визначений ст. 83 ЦПК України, не порушено.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду в оскарженій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: