Справа № 266/5586/19
Провадження № 2/266/62/21
12 лютого 2021 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г. за участі секретаря судових засідань Воропаєвої О.Є. розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, треті особи: ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради,-
У лютому 2019 року позивач звернулася з зазначеним позовом до суду з вказаною вимогою. У обґрунтування позову зазначила, що вона є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками по 1/5 частини кожний зазначеної квартири. Крім того співвласниками вказаної квартири по 1/5 частини кожний є ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу 31.03.2016 р. на підставі рішення суду ОСОБА_2 почав вести аморальний спосіб життя, постійно зловживав спиртні напої. Через це позивач разом із дітьми півроку мешкала у квартирі сусідів. ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП України за насильство в сім`ї. 11.12.2018 р. його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме за нанесення легких тілесних ушкоджень неповнолітній дитині ОСОБА_5 та позивачу. З жовтня 2016 р. ОСОБА_2 покинув місце своєї реєстрації та фактично мешкає в АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 квартирою не користується, його особисті речі відсутні, не несе жодних витрат на ремонт житла, не сплачує комунальні послуги. Відповідач ОСОБА_3 , після отримання права власності на вказану частку спірної квартири, жодного дня в ній не мешкав, своїх особистих речей в ній не залишав, жодних витрат по утриманню та збереженню спірної квартири не несе. В той час, як позивач змушена утримувати не тільки належні їй 1/5 частки даної спірної квартири, а й частки, що належать відповідачам. Намірів проживати в спірній квартирі відповідачі не висловлюють. На підставі викладеного, позивач у уточненій позовній заяві (а.с. 190-194) просить припинити право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на належну 1/5 частину кожному квартири АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на ці частки вказаної квартири, а також стягнути на користь відповідачів компенсацію вартості належних їх частинок в розмірі по 189249,00 грн. кожному за рахунок коштів позивача. Судові витрати покласти на відповідачів.
Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі додатково вказала, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час мешкає не за місцем реєстрації, а відповідач ОСОБА_3 взагалі ніколи не мешкав у спірній квартирі, з 2001 року він навчався у навчальному закладі смт. Талалаївка Черніговської області. Таким чином враховуючи, що відповідачі не проживають в спірній квартирі, а проживають в іншому місці тривалий час, не мають тривалого зв`язку із даним місцем дає підстави стверджувати наявність у них іншого постійного житла та виключає трактування їх часток власності у спірній квартирі як житло у розумінні ст. 8 Конвенції. Крім того, їх частки є незначними, квартира є неподільним об`єктом і вона внесла на депозитний рахунок грошову компенсацію тому просить суд задовольнити позов. В подальшому позивач у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 неодноразово були повідомлені належним чином про судові засідання, жодного разу в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їх відзив відповідачі не надали.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що з 2008 року є сусідкою ОСОБА_1 також ОСОБА_2 був її сусідом. З 2016 року вона ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 не бачила, а ОСОБА_3 взагалі ніколи за вказаною адресою не бачила та не знайома з ним. О 2016 році в сім`ї ОСОБА_7 часто виникали сварки, у зв`язку із чим неодноразово викликалась поліція. Вона була свідком тих подій. О 2016 року ОСОБА_2 їй особисто розповів, що у Чернігівський області мешкають його батьки і він поїде до них та буде за ними доглядати оскільки ті хворіють. Більше з 2016 року вона його не бачила. Із розмови з ОСОБА_1 їй відомо, що ОСОБА_2 не сплачує комунальні послуги, а також не надає допомоги для їх дітей.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є головою правління ОСББ «Будинок Дружелюбний» з 2016 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їй знайомі як мешканці будинку по АДРЕСА_4 . О 2016 році вона мала розмову з ОСОБА_2 з приводу комунальної заборгованості і той їй повідомив, що поїде в Чернігівську область, а коли повернеться то і буде розбиратись з приводу заборгованості. Але з того часу вона його більше не бачила. Також вона залишала йому свій номер телефону, але той не передзвонив, а той номер телефону ОСОБА_2 , що їй був відомий вимкнений. ОСОБА_3 вона ніколи не бачила про нього лише міститься інформація у особовому рахунку де зазначено, що він є сином.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась надавши заяву про розгляд справи без її участі.
Представник 3 особи органу опіки та піклування Бартош Н.О. в судове засідання не з`явилась надавши заяву про розгляд справи без її участі.
Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися без поважних причин, хоча про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином замовною кореспонденцією як за місцем реєстрації так і за місцем фактичного проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали. Приймаючи до уваги думку позивача та представника позивача, які не заперечували проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про таке.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 2009 року, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , та члени її сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 8).
Так, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22876730 від 29.05.2009 року на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , (1/5 частка), ОСОБА_1 , (1/5 частка), ОСОБА_3 , (1/5 частка), ОСОБА_4 , (1/5 частка), ОСОБА_5 , (1/5 частка) ( а.с.8).
На підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя №266/3008/15-ц від 31.03.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 19.12.2003 року, актовий запис №41 розірваний. Рішення набрало законної сили 19.04.2016 р. (а.с. 11).
Під час реєстрації шлюбу ОСОБА_1 разом із доньками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які також є співвласниками спірної квартири мешкали в квартирі АДРЕСА_5 , що підтверджується актом №333 від 28.12.2015 р. (а.с. 5).
Відповідач ОСОБА_2 протягом 2016 років був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із вчиненням насильства в сім`ї (а.с. 15).
Крім того вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.12.2018 року №2666/2937/16-к, який набрав законної сили 11.01.2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що виразилось в умисному легкому тілесному ушкодженні малолітній доньці ОСОБА_5 та колишній дружині ОСОБА_3 . Згідно фабули вироку події відбувались 13 березня 2016 року (а.с. 12-13).
З цього ж вироку вбачається, що місце народження ОСОБА_9 вказано як смт. Талалаївка Талалаївського район Черніговської області, також вказано, що він зареєстрований в АДРЕСА_3 та мешкає в АДРЕСА_6 .
З довідки директора Талалаївської ЗОШ 1-ІІІ ступенів від 14.06.2019 р. №169 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався в Талалаївській загальноосвітньої школі І-ІІІ ступеню Талалаївського району Чернігівської області з 01.09.2001 року по 31.05.2012 року(а.с. 16).
В акті про фактичне проживання виданого головою ОСББ «Будинок Дружелюбний-4» ОСОБА_8 від 07.09.2019 р. зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи, фактично мешкають 2 особи, ОСОБА_2 не мешкає з жовтня 2016 року, ОСОБА_3 ніколи не проживав за місцем реєстрації ( а.с.33).
Як пояснили свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 в судовому засіданні, ОСОБА_2 не мешкає у спірній квартирі з 2016 року, можливе його місце проживання у Чернігівській області, про що він особисто розповідав їм, що має намір туди поїхати, ОСОБА_3 їм не знайомий та його взагалі не бачили за місцем реєстрації.
Таким чином, слід дійти висновку, що відповідачі тривалий час не мешкають у спірній квартирі, що узгоджується із дослідженими доказами та показами свідків.
Крім того свідки показали, що в сім`ї ОСОБА_1 часто виникали сварки, що також узгоджується з тим, що відповідача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за сімейне насильство, а також до кримінальної відповідальності за спричинення легких тілесних ушкоджень неповнолітній дитині ОСОБА_10 та позивачу.
Таким чином, суд дійшов висновку, що спільне володіння та користування квартирою позивача, неповнолітньої ОСОБА_11 , яка також є співвласником з відповідачем ОСОБА_2 є неможливим.
Судом також досліджено висновок судової будівельно-технічної експертизи №4/с від 18.03.2020 р. про належну оцінку майна а саме квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ринкова вартість 1/5 частки квартири складає 189249 грн. (а.с. 79-90).
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №4с-1 від 19.05.2020 р. квартира АДРЕСА_1 є неподільним об`єктом та виділити в натурі 1/5 частку квартири не виявляється можливим за відсутності технічної можливості (а.с. 108-110).
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частинами 1,2,4 ст. 355 ЦК України встановлено, майно, яке у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників , якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Частиною 2 ст. 365 ЦК України встановлюється, що згоди особи, право якої на частку в спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається.
Як роз`яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним.
Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1ст.365 ЦК України.
Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ (з п. 42. Рішення ЄСПЛ в справі «Андрій Руденко проти України») слідує, що внесення вартості частки у власності на депозитний рахунок суду першої інстанції було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні.
Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.
Так, позивачем в якості забезпечення виконання рішення суду, надано квитанцію про внесення нею на депозитний рахунок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області суми відшкодування (компенсації) вартості 2/5 частини спірної квартири в розмірі 378498,00 грн. (квитанція №28385938 від 10 вересня 2020 року (а.с.156).
Ухвалюючи рішення про припинення права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на 1/5 частку кожного в майні, що належать їм на праві спільної часткової власності, зі стягненням на їх користь відповідної грошової компенсації, суд виходить із того, що, частки у майні не можуть бути виділені в натурі, квартира є неподільною річчю, спільне володіння і користування квартирою є неможливим. Окрім того, судовим розглядом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 принаймні з 2001 року, а відповідач ОСОБА_2 з 2016 року не користувалися належними їм частками квартири. При цьому, таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачам, оскільки на їх користь буде стягнута відповідна грошова компенсація.
Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/5 частку спірної квартири, то дана вимога підлягає задоволенню, оскільки відповідачі втратили своє право власності на 1/5 частку кожний вказаної квартири.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При звернені із позовом до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2000 грн., крім того згідно товарного чеку від 05.03.2020 р. та дублікату квитанції від 14.05.2020 р. позивачем сплачено загалом 6000 грн. за проведення експертиз (а.с. 128 а, 129).
Таким враховуючи, що позов задоволено, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів витрати на оплату судового збору при подачі позову в сумі по 1000 гривень з кожного та витрати за проведення експертиз по 3000 гривень з кожного.
Керуючись ст.ст.16, 355, 365 Цивільного кодексу України, ст. ст. 11,12, 76,77,80, 81, 263-265,280 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , на 1/5 частку у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 на 1/5 частку у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , право спільної часткової власності на вказані 2/5 часток квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , компенсацію вартості 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 378498 (триста сімдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто вісім) гривень, які знаходяться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації за квитанцією №28385938 від 10 вересня 2020 року шляхом виплати цих коштів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 по 189249,00 (сто вісімдесят дев`ять тисяч двісті сорок дев`ять) гривень для кожного.
Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , витрати на оплату судового збору при подачі позову в сумі по 1000 гривень з кожного та витрати за проведення експертиз по 3000 гривень з кожного.
Копію судового рішення направити сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду, яка подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
повний текст рішення виготовлено 22.02.2021 р.
Суддя: Шишилін О. Г.