У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про відмову у відкритті провадження у справі

24 червня 2021 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А., розглянувши в порядку окремого провадження матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області, про встановлення факту поранення в період бойових дій, -

в с т а н о в и л а:

22 червня 2021 року заявник ОСОБА_1 (за відомостями заяви проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (місцезнаходження: вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область), звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити юридичний факт його уламкового поранення (контузії) при виконанні громадських робіт в період бойових дій 1986 року в Демократичній Республіці Афганістан.

Вимоги вказаної заяви мотивовані тим, що ОСОБА_1 з червня 1986 року по вересень 1986 року був відряджений ДПНВК «Фотоприлад» до Демократичної Республіки Афганістан як спеціаліст по ремонту та гарантійному обслуговуванню спеціальної техніки. У зазначений період на території Демократичної Республіки Афганістан велися бойові дії, що є загальновідомим фактом. Перебуваючи у військовій частині п/п НОМЕР_1 «У» МАП у червні 1986 року заявник отримав уламкове поранення та контузію в голову, ліву руку і шию. Після чого з 1987 році проходив тривале лікування у Черкаській районній лікарні с. Червона Слобода, у 2004 році отримав статус УБД, а у 2009 році інваліда війни ІІІ групи. У 2020 році, після чергового лікування, ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності (загальне захворювання).

Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст.ст. 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючу суддю Миколаєнко Т.А. та 22 червня 2021 року передано їй дану справу.
Вивчивши матеріали заяви, вважаю необхідним зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За приписами статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети.

Як вбачається з поданої до суду ОСОБА_1 заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлення даного факту заявнику необхідно для отримання соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Разом з тим, зазначаю, що законодавством визначений позасудовий порядок встановлення поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних при виконанні обов`язків військової служби, а у разі відмови компетентного органу в установленні такого факту, заінтересованою особою така відмова може бути оскаржена до суду у порядку, визначеному КАС України.
Крім того, Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 5 чітко зазначив про те, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Як стверджує сам заявник, поранення він отримав, перебуваючи у військовій частині п/п 97988 «У» МАП у червні 1986 року (Афганістан).
Відповідно до наказу Міністра оборони СРСР 1975 року № 0215, для протоколів військово-лікарських комісій встановлений строк зберігання в архіві 50 років.

Відтак, зауважую, що заявник не позбавлений права звернутись із запитами до відповідних архівних установ та отримати інформацію, яка стосується отримання ним поранення.

Водночас, згідно з даними офіційної веб-сторінки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України https://www.mil.gov.ua/dostup-do-publichnoi-informaczii.html на зберіганні в архіві є фонди з документами, що містять інформацію про залучення військових частин та окремих військовослужбовців до виконання спеціальних завдань під час подій в Угорщині у 1956-1957 роки, Чехословаччині у 1968 році, на територіях іноземних держав: Афганістан, В`єтнам, Ефіопія, Корея, Мозамбік, Сирія ін.

На тій же веб-сторінці зазначено всі контактні дані Галузевого державного архіву Міністерства оборони України для відправлення запитів чи отримання іншої інформації.

Також веб-сторінка містить корисну інформацію про те, що в окремих випадках інформацію щодо історії військової частини, установи або захисту соціальних прав і можна отримати, звертаючись із запитами на адресу декількох архівів, зазвичай, до Цент архіву Міністерства оборони Російської Федерації (колишній Центральний архів Міноборони СРСР).

Зважаючи на вищенаведене, констатую, що заявник має всі можливості звернутись із запитами вищезазначених архівних установ і отримати необхідну інформацію, яка стосується отримання ним поранення, однак до поданої заяви він не надав ані запитів, направлених ним до архіву, ані отриманих з архіву відповідей.

Підсумовуючи, зазначаю, що законодавством передбачений інший порядок встановлення і підтвердження отриманих поранень в період бойових дій, відповідні підтверджуючі документи мають терміни зберігання, які у випадку заявника на сьогодні не закінчились і вони перебувають на зберіганні у відповідних архівах, а в публічному доступі є вся необхідна інформація про архівні установи, у яких такі документи можуть зберігатись.

Оскільки заявник із запитом в архів щодо отримання необхідної йому інформації не звертався, відсутні законні та обґрунтовані підстави стверджувати, що він не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відмова відповідного органу може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Крім того, слід зазначити, що у пунктах 21.7. та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, вказано, що Постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення).

Прийняття ВЛК постанов про встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) без наявності документів, передбачених пунктом 21.7 та абзацом першим пункту 21.8 цієї глави, забороняється.

Відтак, суд зазначає, що встановлення факту поранення належить до компетенції військово-лікарської комісії Міноборони на підставі наданих заявником або витребуваних цими органами документів, що виключає його встановлені судом в порядку окремого провадження.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовими висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 695/867/17-ц, а також із судовою практикою, зокрема, постановою Одеського апеляційного суду в справі № 495/7404/19 від 11 травня 2021 року.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин, суддя дійшла висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області, про встановлення факту поранення в період бойових дій.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т. А. Миколаєнко