Справа № 204/1589/21
Провадження № 2/204/1088/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Максименко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпровської міської ради про застосування і стягнення заборгованості позовної давності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд застосувати позовну давність по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який числився за ОСОБА_2 і повернути (перерахувати) 191 грн. на особовий рахунок № НОМЕР_2 КП «Теплоенерго».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у лютому 2020 року касиром АТ «ПриватБанк» була перерахована сума 460 грн. на рахунок КП «Теплотранс» замість КП «Теплоенерго» ДМР.

КП «ТПТЕ «Теплотранс» надавало послуги з постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 з 2004 року по 2006 рік. З жовтня 2006 року теплову енергію в будинок постачало МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі». В період обслуговування було оформлено особовий рахунок № НОМЕР_3 ( ОСОБА_2 ). З серпня 2006 року рішенням № 669/4 наймачем квартири АДРЕСА_2 став ОСОБА_3 . При обслуговуванні будинку та наданні теплової енергії по квартирі АДРЕСА_2 по особовому рахунку№ НОМЕР_2 утворилася заборгованість і 02.12.2017 року був укладений договір №218/12.06-12.08 про погашення заборгованості по оплаті за отриману теплову енергію. В договорі бухгалтером сума заборгованості перед КП «ТПТЕ «Теплотранс» не зазначена.

З жовтня 2015 року надання теплової енергії до будинку здійснювало КП «Теплоенерго». З 27.05.2016 року відповідно до рішення № 149 наймачем квартири АДРЕСА_2 стала ОСОБА_1 . Про існуючий борг не знала. Повідомлення про існуючий борг ОСОБА_1 протягом 2019, 2020 років, не отримувала. Працівник КП «ТПТЕ «Теплотранс» стверджує, що сума 191 грн. вказана в квитанції на оплату комунальних послуг мілким шрифтом. Однак, така сума боргу у квитанціях була відсутня. Сума богу по особовому рахунку № НОМЕР_1 , яка рахувалася за ОСОБА_2 була списана в сумі 191 грн., а решта, залишок 269 грн., був перерахований у грудні 2020 року на КП «Теплоенерго». У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання позивач не з`явилася, просила суд розглядати справу за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити в задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю, зазначивши, що у період 2004 -2006 року КП «ТПТЕ Теплотранс» обслуговувало та надавало теплову енергію за адресою позивача АДРЕСА_3 . За період обслуговування зазначеної адреси був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_2 за цей період по особовому рахунку № НОМЕР_4 утворилась заборгованість у розмірі 191 грн. перед відповідачем.

13.02.2020 на розрахунковий рахунок відповідача від позивача надійшли кошти в розмірі 460 грн. У зв`язку з тим, що по особовому рахунку № НОМЕР_4 була заборгованість перед відповідачем в розмірі 191 грн., тому борг позивача перед відповідачем у вищезазначеному розмірі був погашений. В свою чергу, відповідачем гроші в розмірі 269 грн. були перераховані на розрахунковий рахунок КП «Теплоенерго», як надмірно сплачені грошові кошти в січні 2021 року.

У зв`язку з тим, що відповідач надавав теплову енергію протягом 2004 - 2006 року за адресою позивача, та на виконання рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3828 від 16.10.2006 року «Про передачу з балансу Комунального підприємства із транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» на баланс Міському комунальному підприємству «Дніпропетровські міські теплові мережі» мереж теплопостання по вул. Інженерній (теплова камера №2 - теплова камера №16)». Комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» почало надавати теплову енергію в опалювальний сезон 2006 - 2007 року за адресою позивача. Проте дебіторську заборгованість КП «ТПТЕ «Теплотранс» КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» не була передана, тому заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_4 була перед КП «ТПТЕ «Теплотранс» у період з 2004-2006 року, у зв`язку з тим, що відповідач не передав дебіторську заборгованість КП «Дніпропетровські міські теплові мережі», заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 191 грн. залишилась перед КП «ТПТЕ «Теплотранс».

Також підприємство зазначило, що відповідно до листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2007 року N 12/1-64 списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено.

Особовий рахунок, відкритий на ОСОБА_2 в КП «ТПТЕ Теплотранс» є документом внутрішньо господарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто КП «ТПТЕ Теплотранс», тому заборгованість позивача у розмірі 191 грн. у період з 2004-2006 нараховувалась перед відповідачем.

З приводу того, що позивач просить суд застосувати позовну давність по о/р 814890 відповідач заперечував.

Представник відповідача просив суд справу розглянути за його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За наслідками з`ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 18 серпня 2006 року № 699/4 про зміну умов договору найму, вирішено переоформити особові рахунки на житлові приміщення КП «Жилсервіс 4» на приміщення, яке складається з двох кімнат, житловою площею 29.0 кв.м., загальною 44,8 кв.м. в кв. АДРЕСА_4 з наймача ОСОБА_2 на його онука ОСОБА_3 . Склад сім`ї п`ять осіб, в тому числі: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 , брат ОСОБА_5 , дідусь ОСОБА_2 (арк.с.7).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років (арк.с.11).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 27 травня 2016 року № 149 про зміну умов договору найму житлових приміщень КП «Жилсервіс 2» ДМР, вирішено переоформити особові рахунки на житлові приміщення, на приміщення, яке складається з двох кімнат, житловою площею 29.0 кв.м., загальною 44,8 кв.м. в кв. АДРЕСА_4 з колишнього наймача ОСОБА_3 на матір ОСОБА_1 . Склад сім1ї чотири особи: син ОСОБА_5 , онук ОСОБА_6 , онука ОСОБА_7 (арк.с.8).

Відповідно до довідки № 000179 від 15 лютого 2021 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_3 , до складу сім`ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_1 наймач, ОСОБА_5 син, ОСОБА_6 онук, ОСОБА_7 онука (арк.с.9).

Відповідно до квитанції №0.0..4 від 12.02.2020 року, ОСОБА_1 сплачено 460 грн. на рахунок КП «ТПТЕ «Теплотранс» за опалення та гарячу воду, адреса: АДРЕСА_3 (арк.с.13).

03.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до КП «Теплотранс» зі скаргою щодо зарахування сплачених коштів (врк.с.14-15).

02.12.2014 рок між ОСОБА_5 та підприємством «Дніпропетровькі міські теплові мережі» було укладено договір № 218/12.06-12.08 про погашення заборгованості за використану теплову енергію, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов`язувався погасити існуючу заборгованість у сумі 7481 грн. 12 коп., за період з січня по листопад платежами по 310 грн, у грудні платежем у сумі 351 грн. 12 коп. (арк.с.16).

Відповідно до довідки № 2714 про заборгованість за послуги теплопостачання від 18.10.2019 року, абонент ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , особовий рахунок НОМЕР_2 , заборгованість відсутня (арк.с.17).

Відповідно до рахунку за теплову енергію КП «Теплоенерго» ДМР по особовому рахунку №810-814980 заборгованість станом на 01.01.2019 року становила 4291 грн. 40 коп. (арк.с.19).

Відповідно до рахунку за теплову енергію КП «Теплоенерго» ДМР по особовому рахунку №810-814980 заборгованість станом на 01.11.2019 року становила 0 грн. 00 коп. (арк.с.44).

Відповідно до рахунку повідомлення за комунальні послуги КП «Теплоенерго» ДМР по особовому рахунку № 810-814980 станом на 01.01.2020 року заборгованість становила 561 грн. 64 коп. (арк.с.20).

Відповідно до рахунку за теплову енергію КП «Теплоенерго» ДМР по особовому рахунку № НОМЕР_2 заборгованість станом на 01.03.2020 року становила 1169 грн. 90 коп. (арк.с.45).

Відповідно до виписки по особовому рахунку № НОМЕР_4 ОСОБА_2 зарахована сума 191 грн. (арк.с.55).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16.10.2006 року № 3828, передано з балансу Комунального підприємства із транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» на баланс Міському комунальному підприємству «Дніпропетровські міські теплові мережі» мережі теплопостачання по вул. Інженерній( від теплової камери №2 до теплової камери № 16) (арк.с.56).

Відповідно до рішення Дніпровської міської ради VII від 25.04.2018 року №41/31 надано дозвіл на передачу з балансу Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» ДМР на баланс Комунального підприємства «Теплоенерго» ДМР об`єктів і мереж теплопостачання, водопостачання, водовідведення, електропостачання, теплових розподільчих пунктів, вузлів облік теплової енергії та інших активів (арк.с.57-58).

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Хоч у ч. 1 ст.12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів та відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Проте, вищевказані норми закону не містять обов`язку виробника або виконавця житлово-комунальних послуг щодо списання поточної заборгованості зі сплати за надані комунальні послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний платити за борги попереднього власника, якщо він не брав на себе обов`язку про сплату таких боргів.

Відповідач у справі не заявляв вимог про стягнення з позивача боргу за комунальні послуги у сумі 191 грн., що не заперечувалось, а ні позивачем, а ні відповідачем.

Однак, відповідно до квитанції № 0.0..4 ОСОБА_1 у добровільному порядку було сплачено на рахунок КП ТПТЕ «Теплотрас» 460 грн. за опалення та гарячу воду (арк.с.13). Оплата по особовому рахунку № НОМЕР_1 у сумі 191 грн. була прийнята відповідачем, а решта перерахована на рахунок КП «Теплоенерго», як надмірно сплачені кошти.

Відповідно до п.14.1.11 ст. 14 Податкового кодексу України визначено термін «безнадійна заборгованість» - це заборгованість за зобов`язаннями щодо яких минув строк позовної давності.

Визнання заборгованості безнадійною покладено на суб`єкта господарювання, тобто кредитора.

Відповідно до Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26.12.2003 р. №242 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.01.2004 за №106/8705, безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої є впевненість про неповернення її боржником або за якою строк позовної давності минув.

Враховуючи зазначене, прострочена дебіторська заборгованість є безнадійною у випадках: коли прострочена дебіторська заборгованість обліковується за суб`єктами господарювання, які ліквідовані без правонаступників та виключені з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ: коли установами вжито всіх заходів по проведенню претензійно-позовної роботи, інших заходів щодо стягнення заборгованості відповідно до чинного законодавства.

Списання сум дебіторської заборгованості здійснюється відповідно до Інструкції про кореспонденцію субрахунків бухгалтерського обліку для відображення основних господарських операцій бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 10 липня 2000 року №61 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2000 року за №497/4718.

Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок ОСОБА_2 за № НОМЕР_1 є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора.

Відповідно до Листа Міністерства з питань ЖКГ України № 12/1-64 від 17.05.2007 року зазначено, що «списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено».

Щодо вимоги позивача про застосування строку позовної давності до особового рахунку № НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до ч.1 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Наведене дає підстави для висновку, що застосування строку позовної давності при розгляді даного спору не можливе.

Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач, в силу ст.12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.4 ст. 12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторін у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, так як позивачем грошові кошти у сумі 191 грн. було добровільно сплачено на рахунок КП «ТПТЕ «Теплотранс», тобто добровільно погашено заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відсутні підстави для застосування строку позовної давності, а інших доказів, які б вказували на порушення прав та законних інтересів позивача з боку відповідача, позивачем, не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 256, 257, 267, 322 ЦК України, ЗУ «Про «Житлово комунальні послуги», Податковий кодекс, ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до комунального підприємства транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпровської міської ради про застосування і стягнення заборгованості позовної давності залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук