Справа № 370/53/20 Головуючий 1 інстанція- Косенко А.В.
Провадження № 22-ц/824/3020/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 лютого 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Макарівський районний вдділ ДВС Головного територіального управляння юстиції у Київькій області про припинення стягнення аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивований тим, що він перебував у шлюбі із відповідачкою, який розірвано 20 грудня 2005 року на підставі рішення Макарівського районного суду Київської області. Від шлюбу із відповідачкою він має двох синів ОСОБА_2 1996 року народження та ОСОБА_3 2003 року народження.

24 березня 2010 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 від якого має малолітню дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилався, що на підставі виконавчого листа № 2-342, виданого 10 квітня 2006 року Макарівським районним судом Київської області, з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно на дитину, починаючи з 15 березня 2006 року і до досягнення дітьми повноліття. На даний час примусове стягнення аліментів на утримання старшого синаОСОБА_6 вже припинене з огляду на досягнення повноліття і продовжується стягнення аліментів на утримання молодшого сина ОСОБА_3 . Вказував, що неповнолітній ОСОБА_3 після розлучення постійно проживав із відповідачкою та перебував на її утриманні, а тому він сплачував аліменти як визначено судовим рішенням. Однак, з середини 2019 року син проживає з ним та перебуває на його утриманні, а тому на даний час він не має обов'язку сплачувати аліменти на сина ОСОБА_3 на користь відповідачки. У зв`язку з наведеним просив припинити стягнення аліментів з нього користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа № 2-342 від 10 квітня 2006 року, починаючи з дня подання позову.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року позов задоволено. Ухвалено припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 2003 року народження на підставі виконавчого листа № 2-342 від 10 квітня

- 2 -

2006 року, починаючи з 09 січня 2020 року.

Не погоджуючись із таким рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, які суд вважав встановленими. Скарга мотивована тим, що суд безпідставно не взяв до уваги наведені у її відзиві на позов заперечення і додані нею докази, які вона не надіслала позивачу, оскільки не знала про необхідність їх направлення іншому учаснику. Наведене потягло хибність висновків суду про те, що син ОСОБА_3 мешкає із позивачем. Вказує, що син дійсно у березні-квітні 2019 року та у жовтні-грудні 2019 року приїздив до батька пожити, однак із січня 2020 року син постійно мешкав з нею, а з вересня 2020 року мешкає у гуртожитку в м.Харкові, де навчається. Основним місцем проживання сина ОСОБА_3 було і залишається місце його реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 . Вона не отримувала судові повістки і не знала, що суд розглянув справу без поданих нею доказів, а тому вона не мала змоги довести перед судом переконливість своїх аргументів та допитати сина.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п.3 ч.1 ст.176 ЦПК Україниціна позову у справах про стягнення аліментів (припинення чи звільнення від їх сплати) визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

- 3 -

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебавали у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів ОСОБА_2 1996 року народження та ОСОБА_3 2003 року народження.

На підставі виконавчого листа № 2-342, виданого 10 квітня 2006 року Макарівським районним судом Київської області, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 до його повноліття.

Також, судом встановлено що з жовтня 2019 року неповнолітній син сторін ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених законом підстав для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 . При цьому суд виходив із доведеності факту проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 з батьком і перебуванням на його утриманні.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, які грунтуються на неповно з`ясованих матеріалах справи.

Вирішуючи спір, суд в достатній мірі не врахував вік неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те, що навесні 2020 року ОСОБА_3 закінчив середню школу і визначив свою подальшу долю вступивши на навчання.

З апеляційної скарги відповідачки вбачається, що син ОСОБА_3 після закінчення школи із вересня 2020 року продовжив навчання у м.Харкові, де і мешкає в гуртожитку у зв`язку із навчанням.

Колегія суддів вважає такі аргументи переконливими з урахуванням того, що вони не спростовані позивачем, який після отримання апеляційної скарги направив до суду відзив, в якому не спростував таких доводів відповідачки. Зокрема не зазначив, що син ОСОБА_3 не навчається у м.Харкові і не мешкає в гуртожитку, а мешкає з ним і за місцем його проживання навчається, працює, тощо, тобто має інший рід занять.

Позивач у відзиві взагалі обійшов увагою дані обставини.

Наведене у свою чергу свідчить, що суд на момент ухвалення рішення 14 вересня 2020 року, в достатній мірі не з`ясував наведених обставин і необгрунтовано припинив стягнення аліментів до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначенння періоду припинення стягнення аліментів.

Відповідно до положень ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З урахуванням доводів відповідачки про те, що син сторін ОСОБА_3 з вересня 2020 року навчається у м.Харкові, де мешкає в гуртожитку, тобто з вересня 2020 року не мешкає з батьком, а проживає в іншому місті, апеляційний суд в межах заявлених позовних вимог змінює рішення і припиняє стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа № 2-342

- 4 -

від 10 квітня 2006 року, починаючи з 09 січня 2020 року і до 31 серпня 2020 року включно.

Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно не взяв до уваги наведені нею у запереченнях на позов доводи і додані нею докази, які вона не надіслала позивачу, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Згідно положень ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, а копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву в тому числі додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Отже, закон містить імперативну норму щодо обов`язковості направлення відзиву на позов іншим учасникам справи. Така позиція законодавця обумовлена необхідністю дотримання принципів змагальності та рівності сторін (ст.2, 12 ЦПК України), які є одними із визначальних у цивільному процесі. Кожен учасник має чітко знати позицію іншого, наведені ним доводи, аргументи і надані докази з метою представлення своїх аргументів і доказів. Це в тому числі відображено у процесуальному законі, який надає можливість позивачу надати суду відповідь на відзив, де викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення (ст.179 ЦПК України), а відповідачу додатково надати заперечення, де відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення (ст.180 ЦПК України).

Оскільки відповідачка не направила копії відзиву на позов іншим учасникам, в тому числі позивачу, який позбавлений можливості висунути свої пояснення і аргументи щодо наведених у відзиві заперечень, то суд обгрунтовано не взяв їх до уваги з метою дотримання принципів рівності та змагальності.

Це ж стосується невзяття судом до уваги доданих відповідачкою до заперечень доказів, що є вірним, оскільки згідно ч.9 ст.83 ЦПК Україник копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.

Посилання відповідачки у скарзі на те, що вона не знала про необхідність направлення копії заперечень позивачу необгрунтовані, бо згідно ст.68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Такому положенню кореспондується ч.4 ст.12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Будь-яких доказів щодо неможливості звернення для отримання правничої допомоги не надала.

Це ж стосується посилань у апеляційній скарзі на те, що у суді при подачі заперечень її не повідомили про необхідність направлення їх копії іншим учасникам, які безпідставні. Працівник канцелярії суду, який приймає вхідну кореспонденцію не має обов`язку надавати консультації, а має прийняти документи, які подає особа.

Колегія суддів відхиляє як необгрунтовані, доводи апеляційної скарги про те, що скаржниця не отримувала судові повістки, оскільки згідно п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України дана справа віднесена до малозначних і розглядається у спрощеному провадженні без виклику та повідомлення учасників.

Решта доводів апеляційної скарги враховані судом при зміні рішення.

Відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на позивача витрати відповідачки по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не

- 5 -

перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволитичастково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року змінити, припинивши стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі виконавчого листа № 2-342 від 10 квіттня 2006 року, за період із 09 січня 2020 року по 31 серпня 2020 року.

Стягнути із ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 600 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: