Постанова

Іменем України

23 червня 2021 року

м. Київ

справа № 722/694/18

провадження № 61-7995св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідачі: Вашковецька сільська рада Сокирянського району Чернівецької області, ОСОБА_3 , головне Управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішенняКельменецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року у складі судді: Туржанського В. В., додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року у складі судді: Туржанського В. В.та постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Литвинюк І. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6 будинок, який розташований в АДРЕСА_1 .

Батькові ОСОБА_1 - ОСОБА_7 була передана, згідно Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» та на підставі рішень Вашковецької сільської ради народних депутатів, земельна ділянка площею 0,5 га з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,25 га для особистого селянського господарства. ОСОБА_1 мав намір виготовити технічну документацію і зареєструвати за собою право власності на земельні ділянки, однак не може цього зробити оскільки у межах сформованої земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, знаходиться земельна ділянка, на яку оформив право власності ОСОБА_3 . Земельну ділянку передано ОСОБА_3 незаконно. За батьком ОСОБА_1 у поземельній книзі рахувалася земельна ділянка площею 0,62 га. У рішенні про передачу ОСОБА_3 земельних ділянок неправильно зазначена площа земельних ділянок, не зазначена адреса спірної земельної ділянки. При передачі у власність земельних ділянок порушено процедуру передбачену в статті 118 ЗК України. Відсутній акт відновлення меж, взагалі відсутня технічна документація на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0742.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 квітня 2020 року до участі у справі залучено ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_1

ОСОБА_2 , з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив:

визнати незаконним та скасувати рішення «Про передачу у власність земельних ділянок» № 46/10-12 від 25 червня 2012 року Вашковецької сільської ради 10 сесії VI скликання в частині затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0713 га, в с. Вашківці із земель сільськогосподарського призначення. (кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0742);

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №640767 виданого 26 листопада 2012 року, на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення від 25 червня 2012 року № 46/10-12 10 сесії 6 скликання Вашковецької сільської ради згідно якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0713 га., земельна ділянка розташована в с. Вашківці Сокирянського району Чернівецької області цільове призначення земельної ділянки: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0742.

скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки у поземельній книзі, відкритій відділом Держгеокадастру у Сокирянському районі Чернівецької області на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0742 та місцем розташування с. Вашківці Сокирянського району Чернівецької області, від 15 квітня 2012 року.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2020 року залучено до участі у справі як співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

РішеннямКельменецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з доданих до позову документів вбачається, що позивачу земельна ділянка не належить ні на праві власності, ні на праві користування, межі землекористування в натурі не встановлювались. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. У матеріалах справи відсутні докази встановлення меж земельних ділянок переданих ОСОБА_7 у приватну власність згідно рішення Вашковецької сільської ради народних депутатів від 22 грудня 1993 року. За таких обставин, право власності чи право користування земельною ділянкою в розумінні статті 125 ЗК України у позивача не виникло, а відповідно він не може ставити питання про усунення перешкод у здійснені ним його прав власника.

Додатковим рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року заяву Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_8 , про ухвалення додаткового рішення задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 08 квітня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , підписані представником ОСОБА_5 , на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року та додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року залишено без задоволення.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року та додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач звертаючись до суду першої інстанції посилався на те, що Вашковецька сільська рада Сокирянського району Чернівецької області незаконно ухвалила рішення про затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок та передачу у власність відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0742. Позивач вважає, що державний акт обмежує його як власника земельної ділянки у здійсненні ним його прав власника як спадкоємця осіб, яким належала спірна земельна ділянка. Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України 1991 року, який був чинний на час смерті ОСОБА_7 , право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до частини першої Розділу X перехідних положень ЗК України рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але невиконані на момент введення у дію цього кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього кодексу. Суд першої інстанції прийшов до висновків, з якими погоджується суд апеляційної інстанції, про те, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували, що земельну ділянку, яка розташована біля житлового будинку АДРЕСА_1 , в межах якої знаходиться земельна ділянка кадастровий номер:01:001:0742, була сформована і що на конкретно визначену земельну ділянку, яка збігається з предметом спору, до 2004 року виникало право власності (користування). Аналіз норм ЦК УРСР та ЗК України 1991 року, який був чинний на час смерті ОСОБА_7 , дає можливість зробити висновок, що до спадкоємців за законом переходять лише існуючі на час відкриття спадщини права на майно померлого, а тому земельна ділянка як окремий вид майна могла бути успадкована ОСОБА_6 лише після встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Аргументи учасників справи

У травні 2021 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_5 , в якій просив: оскаржені судові рішення скасувати; ухвалити нове рішення про задоволення позову; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не перевірили повністю законності підстав надання спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 , тобто не вирішив спір по суті. Підставами позову є заперечення законності рішення «Про передачу у власність земельних ділянок» № 46/10-12 від 25 червня 2012 року Вашковецької сільської ради 10 сесії VI скликання в частині затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок про передачу безкоштовно у власність земельної ділянки площею 0,0713 га, кадастровий номер :01:001:0742 відповідачу ОСОБА_3 , та законності державної реєстрації цієї земельної ділянки у державному земельному кадастрі. Апеляційний суд у оскарженій постанові зробив висновок про те, що з аналізу статей 548, частини першої статті 549 ЦК УРСР, та ЗК України 1991 року, який був чинний на час смерті ОСОБА_7 , дає можливість зробити висновок, що до спадкоємців за законом переходять лише існуючи на час відкриття спадщини права на майно померлого, а тому земельна ділянка як окремий вид майна могла бути успадкована ОСОБА_6 , лише після встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, а позивачем виключно на припущеннях обґрунтовуються включення прав на спірну земельну ділянку у спадкову масу померлого ОСОБА_7 , оскільки в рішенні сільської ради від 1993 року, на яке в якості доказу підтвердження права посилається позивач, не зазначено місцезнаходження (координати) земельних ділянок, які були передані у приватну власність ОСОБА_7 , що унеможливлює її ідентифікувати як предмет, тотожній предмету спору. Натомість, Верховний Суд у постанові від 30 червня 2020 року по справі № 372/2626/15-ц (провадження № 61-5078св19) щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, вказав, що матеріали справи не містять доказів про отримання ОСОБА4 державного акта на право власності на землю, а лише надана копія квитанції від 16 квітня 2002 року про оплату ним грошових коштів за виготовлення державного акта на землю, однак вказана обставина не свідчить про позбавлення його та його спадкоємців права власності на передану йому у власність земельну ділянку. Згідно з абзацом 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Отже, на підставі вказаної норми закону рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.Декретом було передбачено виникнення права власності на передані у власність земельні ділянки безпосередньо на підставі рішень про їх приватизацію з подальшим оформленням відповідних держаних актів (пункт 3 Декрету).

Зазначає, що суди апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), від 30 червня 2020 року у справі № 372/2626/15-ц (провадження № 61-5078св19). Також суди не надали оцінки таким доказам як: рішення від 22 грудня 1993 року, 15 сесії XXI скликання Вашковецької сільської ради народних депутатів; 2) зведеному кадастровому плані земельної ділянки який був виготовлений позивачем на підставі Договору на виконання робіт № 13-Г від 12 вересня 2017 року, предметом якого є виконання польових геодезичних робіт для подальшого розроблення документації із землеустрою; копіям земельно-кадастрової книги по с. Вашківці, Вашковецької сільської ради та протоколу погодження із землекористувачами проекту попереднього упорядкування землекористувань, розташованих в селі Вашківці колгоспу газети «Правда» Сокирянського району Чернівецької області.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2021 року: взадоволенні клопотання ОСОБА_2 , яке підписане представником ОСОБА_5 ,повідомити про місце і час касаційного розгляду представника для участі у судовому засіданні в суді касаційної інстанції відмовлено; призначено справу до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 31 травня 2021 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), від 30 червня 2020 року у справі № 372/2626/15-ц (провадження № 61-5078св19).

Фактичні обставини

Суди встановили, що згідно рішення від 22 грудня 1993 року 15 сесії XXІ скликання Вашковецької сільської ради народних депутатів ОСОБА_7 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після її смерті спадщину прийняв ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщину після його смерті прийняв ОСОБА_2 .

Позиція Верховного Суду

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок» (в редакції, чинній на 22 грудня 1993 року) право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (абзац 2 пункту 1 розділу Х Перехідні положення ЗК України в редакції закону N 509-VI від 16 вересня 2008 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зазначено, що:

«на час вирішення питання про передачу земельної ділянки ОСОБА_7 у власність та затвердження акта про виніс земельної ділянки в натурі (на місцевості)порядку послідовних дій процедури та форми державного акта затверджено не було, як не було затверджено і самого нормативного акта, яким би регулювалися ці правовідносини. Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року.

Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів). Декретом постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених ЗК України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю». […] «ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 ЗК України). Крім того, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК України та у порядку, визначеному статтями 116, 118, 122 ЗК України. Суди, задовольняючи позовні вимоги, не врахували вказані положення ЦК України та ЗК України, не встановили, які саме права просить захистити позивачка, не визначили всіх обставин справи та доказів на їх підтвердження. Суди не перевірили чи існує рішення органу місцевого самоврядування про передачу ОСОБА_7 безоплатно у приватну власність земельної ділянки за адресою: НОМЕР_1 . Не уточнили, чи зверталася ОСОБА_3 як спадкоємець до органів місцевого самоврядування про завершення процедури приватизації, розпочатої спадкодавцем, чи бажає реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у користуванні».

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина перша, друга статті 89 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

У мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення (пункти 1, 2 частини четвертої статті 265 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

аналіз матеріалів справи свідчить, що: рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року в справі № 722/1727/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено та визнано право власності за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на житловий будинок загальною площею 79,5 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1 (т. 1. а. с. 24-25). У рішенні Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2016 року в справі № 722/1727/16-ц вказано, що «житловий будинок загальною площею 79,5 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1 розташований на спеціально для цього відведеній земельній ділянці, яку рішенням 15 сесії XXІ скликання Вашковецької сільської ради народних депутатів ОСОБА_7 передано безкоштовно у приватну власність» (т. 1. а. с. 24-25);

до позовної заяви додано: рішення від 22 грудня 1993 року 15 сесії XXІ скликання Вашковецької сільської ради народних депутатів, яким ОСОБА_7 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства (т. 1, а. с. 50); зведений кадастровий план земельної ділянки, з відображенням розміщення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , складений сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_9 (т. 1., а. с. 29); копію земельно-кадастрової книги по с. Вашківці в якій вказано, що ОСОБА_7 надана присадибна земельна ділянка площею 0,5 га, з яких 0,02 га знаходиться під будівлями, чагарниками, лісами і ярами (т. 1, а. с. 42 - 45); копію Протоколу погодження із землекористувачами проекту попереднього упорядкування землекористувань, розташованих в селі Вашківці колгоспу газети «Правда» Сокирянського району Чернівецької області УССР (т. 1, а. с. 47 - 49);

суди: не врахували, що у разі якщо рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняте органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», то спадкоємці мають право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку; не надали оцінки доказам, наданим позивачем (зокрема, рішенню від 22 грудня 1993 року 15 сесії XXІ скликання Вашковецької сільської ради народних депутатів та копії земельно-кадастрової книги в с. Вашківці);

за таких обставин, суди зробили передчасний висновок про недоведеність позовних вимог та відмову в позові.

Згідно частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без урахування висновків зроблених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) і без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу належить задовольнити частково; оскаржені судові рішення скасувати; передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції; оскільки рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню, то підлягає скасуванню і додаткове рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання про розподіл судових витрат.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_5 , задовольнити частково.

РішенняКельменецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року, додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 та постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 квітня 2021 року скасувати.

Передати справу № 722/694/18 на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року, додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 та постанова Чернівецького апеляційного суду від 08 квітня 2021 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов