справа № 489/4125/21
провадження №2/489/2078/21
УХВАЛА

про передачу справи до іншого суду

30 червня 2021 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленко І.В., який є головуючим у справі, ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Дворецький К.М., приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А., про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 11.10.2017, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецьким К.М., зареєстрований в реєстрі за №1112.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови, щодо фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За положенням частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 визначено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 роз`яснив, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту частини другої статті 207 ЦК України слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Отже, заповіт є одностороннім правочином (дія однієї сторони), породжує виникнення прав та обов`язків у спадкоємця після смерті заповідача.

Згідно змісту позовної заяви, позивач просить визнати недійсним заповіт, предметом якого є майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території Центрального району міста Миколаєва.

Згідно пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи те, нерухоме майно, яке є предметом оспорюваного правочину, розташовано на території, яка не відноситься до територіальної підсудності Ленінського районного суду міста Миколаєва, суд вважає, що дана справа підлягає передачі за підсудністю до Центрального районного суду міста Миколаєва.

Керуючись статтями 4, 27, 30, 31 ЦПК України,

ухвалив:

Передати матеріали цивільної справи №489/4125/21 (провадження №2/489/2078/21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Дворецький К.М., приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А., про визнання заповіту недійсним за підсудністю до Центрального районного суду міста Миколаєва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 30.06.2021.

Суддя І.В. Коваленко