24.06.2021 227/3768/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.,

за участю:

секретаря с/з Сисенко Ю.В.

відповідача/позивача ОСОБА_1

п/відповідача/позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Первісний позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_4 та просив поділити спільне нажите за період шлюбу майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частини житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 таким чином:

визнавши за ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_3 ,

визнавши за відповідачем ( ОСОБА_1 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 ,

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, як різницю часток у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 7575,50 грн.

Крім того первісний позивач просив стягнути зі ОСОБА_1 понесені судові витрати, у вигляді витрат за виготовлення технічних паспортів на спільне сумісне майно у сумі 2032,65 грн, за проведення експертної оцінки спільного сумісного майна в сумі 2100,00 грн та сплаченого судового збору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги первісний позивач ОСОБА_3 зазначав, що з відповідачкою ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з 24.10.2015 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей 2016 та 2018 року народження. За час шлюбу вони придбали нерухомість, а саме вищевказану квартиру, загальною площею 38,6 кв.м та Ѕ частину вищевказаного житлового будинку, загальною площею 22,3 кв.м. З червня 2019 року вони разом однією сім`єю не мешкають, відповідачка забрала дітей та змінила місце постійного проживання. На даний час їх шлюб юридично не розірваний, але фактично розпався. Домовленості про добровільний поділ зазначеного майна між ними не досягнуто, оскільки відповідачка бажає, щоб все майно залишилося у її особистій власності. Відповідачка не дає йому можливості користуватися вищевказаним спільним майном. На підставі вказаного він змушений звертатися до суду. Зазначив, що на даний час він не має іншого власного житла і проживає разом зі своїми батьками в їх квартирі, що є для нього незручним.

Відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала та 24 листопада 2020 року звернулась до суду з зустрічним позовом до останнього, в якому просила поділити спільне нажите в період шлюбу вищевказане майно таким чином:

визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартиру за адресою АДРЕСА_3 та на 1/6 частину житлового будинку садибного типу (1/2 частини) з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 ,

визнати за нею ( ОСОБА_1 ) право власності на 2/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_3 та на 2/3 частини житлового будинку садибного типу (1/2 частини) з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 .

Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що відповідач вводить суд в оману зазначаючи про те, що він мешкає з батьками і що квартира по АДРЕСА_4 є його єдиним житлом, оскільки останній з вересня 2017 року взагалі не перебуває в Україні, оскільки мешкає в Росії, де мешкає в квартирі, яка свого часу була їх спільним майном, але згодом під тиском родичів з боку чоловіка та за збігом тяжких сімейних обставин була ними продана батькам чоловіка. Крім того вказує, що відповідачу достовірно відомо, що Ѕ частина житлового будинку, яка є предметом поділу, фактично за їх обопільною згодою, була продана в розстрочку ОСОБА_5 за 150 тисяч гривен, який з вересня 2016 року по грудень 2019 року сплачував кошти за придбаний будинок, але у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 ухиляється від нотаріального оформлення купівлі-продажу, вказаний правочин не оформлений належним чином. Враховуючи наведене, а також те, що з нею залишаються мешкати їх спільні неповнолітні діти, а розмір аліментів, стягнутий з відповідача недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, а також те, що аліменти ОСОБА_3 сплачуються несвоєчасно і не в повному обсязі, просить суд відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити належну їй частку в спільному сумісному майні та задовольнити її позов.

В судове засідання первісний позивач ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява останнього про розгляд справи без його участі. З цієї заяви та відзиву на зустрічний позов вбачається, що ОСОБА_3 підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, зустрічний позов не визнає з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.141-148) та просить в його задоволенні відмовити.

Зустрічний позивач та відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кириченко О.О. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали, просили відмовити у їх задоволенні та підтримали зустрічний позов і просили його задовольнити в повному обсязі. Крім того просили вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 12.09.2017 року (а.а.104).

Станом на день розгляду цієї справи сторони спільно не мешкають, живуть окремо. Вказаний факт сторонами не оспорюється.

Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, а саме - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.105-106).

Неповнолітні діти мешкають разом з матір`ю ОСОБА_1 , що не заперечувалося позивачем ОСОБА_3 .

В період шлюбу сторонами було придбано нерухоме майно, а саме:

квартира за адресою АДРЕСА_3 (загальна площа 38,6 кв.м, житлова площа 23,5 кв.м), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 230583171 від 02.11.2020 року (а.с.78-81), яка свідчить, що державна реєстрація права власності на квартиру зареєстровано 27.01.2015 року на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу, засвідченого 26.11.2015 року приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю.(а.с.119-120);

Ѕ частина житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами (житловий будинок А-1 з побудовами та спорудами: а-1 нежитлова прибудова; а1 ганок; Б-1- гараж; см- оглядова яма; В-1-літня кухня; Г-1 сарай; Д-1 сарай; Е-1 убиральна; Ж-1 сарай; З-1 сарай; И-1 сарай; К-1 сарай; Л-1 навіс; М-1 навіс; Н-1 погріб; О-1 лазня; № 1 огорожа; № 2 огорожа; І-вимощення; ІІ-вимощення; ІІІ-водопровід) за адресою АДРЕСА_2 , загальна площа 44,6 кв.м, житлова площа 27,9 кв.м, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 230580787 від 02.11.2020 року (а.с.82-84), яка свідчить, що державна реєстрація права власності на зазначену частину вказаного будинку відбулася 15.12.2015 року на ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу, засвідченого 15.12.2015 року приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю.(а.с.115-116).

Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи

В судовому засіданні, на підставі досліджених судом доказів, достовірно встановлено, що нерухоме майно, а саме вищевказані квартира за адресою АДРЕСА_3 та Ѕ ідеальна частка житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки вказане нерухоме майно було придбано в період шлюбу.

Вищевказане майно наявне у подружжя ОСОБА_8 на час розгляду даної справи.

Вказані обставини визнаються сторонами.

Вартість квартири за адресою АДРЕСА_3 становить 99356,00 грн. що підтверджується звітом про оцінку майна, зробленим ФОП ОСОБА_9 14.09.2020 року (а.с.25-34), який наданий в якості доказу позивачем ОСОБА_3 .

Вартість Ѕ ідеальної частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 становить 84205,00 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна, зробленим ФОП ОСОБА_9 14.09.2020 року (а.с.35-48), який наданий в якості доказу позивачем ОСОБА_3 .

Вартість вищевказаного майна відповідачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не оспорювала ся.

На підставі викладеного, вищевказане нерухоме майно (квартира та Ѕ ідеальна частина житлового будинку) підлягає поділу між сторонами у справі, оскільки кожна із сторін відповідно до ст. ст. 368, 372 ЦК України має право на Ѕ частину від спільного майна, а державна реєстрація права власності за одним із подружжя порушує законні права та інтереси іншого, як співвласника такого майна.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11 (далі - Постанова), поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Зі змісту п. п. 23, 24 Постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно вимог ст.ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, те що сторони висловили різні варіанти поділу спільного майна, а також те, що в судовому засіданні встановлено, що спільне майно у вигляді Ѕ ідеальної частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , за спільною згодою сторін фактично було продано у розстрочку громадянину ОСОБА_5 ще в 2016 році, але вказаний правочин не було належним чином оформлено, що було підтверджено в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_1 , поясненнями свідка ОСОБА_5 , які не були спростовані ОСОБА_3 , явку якого в судове засідання суд визнавав обов`язковою, суд вважає, що позовні та зустрічні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме поділ майна слід здійснити виходячи з правил рівності часток в ідеальних долях без виділення майна у натурі, визнавши за кожним із сторін право особистої приватної власності на 1/2 частину спірної квартири (за кожним) та право власності на 1/2 частину від Ѕ ідеальної частини житлового будинку (за кожним).

Приймаючи таке рішення суд виходить з того, що частки чоловіка та дружини у спільному сумісному майні є рівними.

Крім того припинення права власності співвласника на частку в спільному майні допускається лише за наявності умов передбачених ст.365 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом первісний позивач ОСОБА_3 просив поділити спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на квартиру, а за відповідачем ОСОБА_1 просив визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку. Тобто ОСОБА_3 фактично просив припинити право власності ОСОБА_1 на частку квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності.

Але відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти такого розподілу. Крім того слід зазначити, що в судовому засіданні позивачем ОСОБА_3 не доведено, що частка квартири, що належить ОСОБА_1 є незначною і не може бути виділена в натурі; що спільне нерухоме майно є неподільним; що спільне володіння і користування майном є неможливим та що запропонований ОСОБА_3 варіант поділу, не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 та їх спільним дітям.

Що стосується вимог зустрічного позову, то вимоги ОСОБА_1 щодо способу розділу майна шляхом відступу від засад рівності часток подружжя, то з цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3 ст.70 СК України).

Тобто, з наведеного вбачається, що для збільшення частки майна сторона, яка просить відступити від засад рівності часток подружжя повинна довести перед судом певні обставини, які дадуть суду підстави для такого відступу.

Але, суд зазначає, що в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 не доведено того, що відповідач ОСОБА_3 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, знищив чи пошкодив спільне майно або витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

До доводів ОСОБА_1 про те, що саме ОСОБА_3 привів у непридатний стан квартиру в м.Воркута Республіка Комі,яка свого часу була їх спільним майном, внаслідок чого квартира була продана, суд відноситься критично, оскільки належних та допустимих доказів вказаних обставин в судовому засіданні надано не було. Крім того, надана ОСОБА_1 копія договору купівлі-продажу квартири від 01.10.2019 року(а.с.149-150) свідчить про те, що продаж вказаної квартири не був наслідком збігу тяжких обставин для продавців ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) і не був кабальною угодою для останніх.

З пояснень свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 судом було встановлено, що ОСОБА_3 є їх сином, а ОСОБА_1 невісткою. Між останніми є певні непорозуміння з приводу їх сумісного майна. З приводу квартири, що знаходиться у м.Воркута повідомили, що коли ОСОБА_1 поїхала з м.Воркута, вона вирішила продавати квартиру, що знаходиться у вказаному місті, але син не бажав продавати цю квартиру і тому вони вирішили таким чином вирішити їх спір і купили у них вказану квартиру, в якій на даний час мешкає їх син ОСОБА_3 .

Крім того, в судовому засіданні достовірно не доведено факту ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів на дітей. На думку суду, сам факт існування певної заборгованості зі сплати аліментів не свідчить про факт ухилення від сплати аліментів. Матеріалами справи підтверджується, що з лютого 2019 року ОСОБА_3 систематично сплачує аліменти (а.с.109,152).

За таких обставин, при поділі майна слід визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з такого.

Судові витрати, відповідно до ст.133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст.141 ЦПК України. Відповідно до вказаної норми, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що первісний позивач ОСОБА_3 при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір в розмірі 1835,61грн (а.с.1,60). При цьому просив поділити спільне майно вартістю 183561,00 грн шляхом визнання за ним права власності на майно вартістю 99356,00 грн. Судом прийнято рішення задовольнити позов ОСОБА_3 частково, шляхом визнання за кожною зі сторін право власності на майно на суму 91780,50 грн (99356,00:2 + 84205:2), тобто задоволено його вимоги на 92,38%.

Враховуючи наведене та вимоги ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1695,65 грн виходячи з такого розрахунку:

91780,50 грн х 1835,61 грн (100%) : 99356,00 грн, де:

99356,00 грн вартість майна право власності на яке ОСОБА_3 просив визнати за ним

91780,50 грн вартість майна, яке суд залишив на праві власності за ОСОБА_3

1835,61 грн сума сплаченого ОСОБА_3 судового збору за подання позову.

Що стосується витрат позивача ОСОБА_3 , які були ним здійсненні на виготовлення технічних паспортів в розмірі 2032,65 грн, то суд вважає, що вказані витрати, не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки вони не є витратами на професійну правничу допомогу (ст.137 ЦПК України); не пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (ст.139 ЦПК України); не пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів (ст.140 ЦПК України) та не пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ст.140 ЦПК України).

При цьому суд зазначає, що позивач ОСОБА_3 в своєму позові зазначав, що всі документація на спільне сумісне майно (договори купівлі-продажу, технічні паспорта БТІ тощо) знаходяться у відповідачки ОСОБА_1 , яка нібито відмовлялась йому надавати вказані документи для звернення до суду.

В той же час, доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 звертався до ОСОБА_1 з проханням надати вищевказані документи для звернення до суду до позовної заяви додано не було, як і не було реалізовано право на витребування доказів, відповідно до ч.4 ст.83, ст.84 ЦПК України.

Що стосується витрат, пов`язаних з оцінкою майна, які понесені первісним позивачем ОСОБА_3 в сумі 2100,00 грн, суд вважає, що вказані витрати підлягають відшкодування виходячи з такого.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_3 , на підтвердження ціни позову (вартості майна, яке він просив поділити між сторонами) наданий докази, а саме звіти про оцінку, які були зроблені на його замовлення ФОП ОСОБА_9 (а.с.25-48).

Відповідач ОСОБА_1 в ході судового розгляду погодилась з вартісною оцінкою майна, зазначеною позивачем і не оспорювала її.

На підтвердження понесених витрат по вартості виконаних ФОП ОСОБА_9 робіт по оцінці майна, позивачем ОСОБА_3 надана квитанція до прибуткового касового ордеру № 175 від 15.09.2020 року (а.с.49), якою підтверджується, що останнім за проведення оцінки нерухомості було сплачено 2100,00 грн.

Враховуючи наведене, вимоги ст.141 ЦПК України, те, що позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково (на 92,38%), суд вважає з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 1939,98 грн (2100,00 грн х 92,38%).

Отже, беручи до уваги наведене вище, суд вважає, що первісному позивачу ОСОБА_3 підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 3635,63 грн, які складаються з:

витрат у вигляді понесеного судового збору - 1695,65 грн

витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи - 1939,98 грн.

З приводу судових витрат по зустрічному позову суд виходить з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 за зустрічним позовом сплатила судовий збір в розмрі 2007,50 грн, в той час, як відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» повинна була сплатити судовий збір в розмірі 1835,61 грн, тобто 1% від вартості майна в сумі 183561,00 грн, яке просила поділити (а.с.129). При цьому в своїх вимогах ОСОБА_1 просила поділити спільне майно шляхом визнання за нею права власності на 2/3 частини майна, вартістю 122374,00 грн (99356,00 грнх2/3 + 84205,00 грн х 2/3). В той же час судом прийнято рішення задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 частково, шляхом визнання за кожною зі сторін право власності на майно в рівних частках на суму 91780,50 грн (99356,00 грн : 2 + 84205,00 грн : 2), тобто задоволено її вимоги на 75%.

Враховуючи наведене та вимоги ст.141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1376,71 грн виходячи з такого розрахунку:

91780,50 грн х 1835,61 грн (100%) : 122374,00 грн, де:

122374,00 грн вартість майна право власності на яке ОСОБА_1 просила визнати за нею

91780,50 грн вартість майна, яке суд залишив на праві власності за ОСОБА_1

1835,61 грн сума сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання позову.

Щодо судових витрат на правничу допомогу адвоката, понесених позивачем ОСОБА_1 у цій справі.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

В зустрічній позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила стягнути на її користь витрати, які вона понесла на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до досліджених судом матеріалів, розмір витрат позивача ОСОБА_1 на правову допомогу адвоката становить 10000,00грн (десять тисяч гривень).

Суд зазначає, що детальний опис із зазначенням найменування та вартості наданих адвокатом Кириченко О.О., послуг по наданню позивачу ОСОБА_1 професійної правничої допомоги у даній цивільній справі міститься в наданому суду розрахунку.

Розмір витрат позивача ОСОБА_1 на правову допомогу адвоката становить 10000,00 грн (десять тисяч гривень), на підтвердження чого, під час розгляду справи подано:

1) договір про надання правових послуг адвокатом № 258/10-2020 від 26.10.2020р. разом із додатком № 1 до вказаного договору, відповідно до умов якого ОСОБА_1 (клієнт) доручає, а адвокат Кириченко О.О. приймає на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта та надавати клієнту правову допомогу у цивільних правах з правом подання позовних та інших заяв, скарг, представництва інтресесів Клієнта у всіх судових органах, з правом підписувати всі процесуальні та інші документи, позовні заяви та відзиви на позови, заяви, скарги, клопотання тощо;

2) додаток № 1 до договору про надання правових послуг адвокатом від 26.10.2021 року за № 258/10-2020 підписаний ОСОБА_1 (клієнтом) та адвокатом Кириченко О.О., відповідно до якого вбачається, що гонорар адвоката складає 10000,00 грн, який покриває витрати адвоката на надання правової допомоги та представництво інтересів клієнта в суді першої та апеляційної інстанції щодо розгляду справи за участі Клієнта.

3) розрахунок суми судових витрат на надання професійної правничої допомоги на підставі договору про надання правових послуг адвокатом від 26.10.2021 року за № 258/10-2020 у цивільній справі ЄУНСС 227/3768/20 (провадження № 2/227/1575/2020)

4) квитанція до прибуткового касового ордера № 258 від 26.10.2020 року, видана адвокатом Кириченко О.О., якою підтверджується факт отримання останнім від ОСОБА_1 5000,00 (п`ять тисяч гривень) на підставі договору № 258/10-2020 від 26.10.2020 року;

5) квитанція до прибуткового касового ордера № 258/2 від 14.06.2021 року, видана адвокатом Кириченко О.О., якою підтверджується факт отримання останнім від ОСОБА_1 5000,00 (п`ять тисяч гривень) на підставі договору № 258/10-2020 від 26.10.2020 року;

Враховуючи наведене, суд вважає, що понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00грн. в судовому засіданні є доведеним. Вказані витрати є судовими витратами позивача ОСОБА_1 , які пов`язані з розглядом справи і тому підлягають розподілу між сторонами.

Так як позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме задоволено 75% (91780,50 грн х 100% : 122374,00 грн) її позовних вимог, тому вищевказані витрати підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог,а саме: з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн (10000,00 грн х75%).

Враховуючи вищевикладене вбачається, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 8876,70 грн, які складаються з:

витрат у вигляді понесеного судового збору - 1376,70 грн

витрат на професійну правничу допомогу- 7500,00 грн.

Таким чином судом встановлено, що на обидві сторони у справі покладено обов`язок відшкодувати один одному судові витрати, а саме:

ОСОБА_3 повинен відшкодувати ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8876,70 грн

ОСОБА_1 повинна відшкодувати ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3635,63 грн

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним зобов`язати ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_1 різницю судових витрат у розмірі 5241,07 грн (8876,70 грн - 3635,63 грн), звільнивши ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 3635,63 грн.

Керуючись ст. ст. 57, 69-71 СК України, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 таким чином:

визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину від Ѕ ідеальної частки житлового будинку А-1 за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 44,6 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м з відповідною часткою надвірних побудов та споруд:: а-1 нежитлова прибудова; а1 ганок; Б-1- гараж; см- оглядова яма; В-1-літня кухня; Г-1 сарай; Д-1 сарай; Е-1 убиральна; Ж-1 сарай; З-1 сарай; И-1 сарай; К-1 сарай; Л-1 навіс; М-1 навіс; Н-1 погріб; О-1 лазня; № 1 огорожа; № 2 огорожа; І-вимощення; ІІ-вимощення; ІІІ-водопровід.

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину від Ѕ ідеальної частки житлового будинку А-1 за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 44,6 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м з відповідною часткою надвірних побудов та споруд:: а-1 нежитлова прибудова; а1 ганок; Б-1- гараж; см- оглядова яма; В-1-літня кухня; Г-1 сарай; Д-1 сарай; Е-1 убиральна; Ж-1 сарай; З-1 сарай; И-1 сарай; К-1 сарай; Л-1 навіс; М-1 навіс; Н-1 погріб; О-1 лазня; № 1 огорожа; № 2 огорожа; І-вимощення; ІІ-вимощення; ІІІ-водопровід.

визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 38,6 кв.м, житловою площею 23,5 кв.м

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 38,6 кв.м, житловою площею 23,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 5241,07 грн (пять тисяч двісті сорок одну гривню 07 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий 15.08.2008 року Добропільським МВ ГУМВС України в Донецькій області, місце проживання та рееєстрації АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт серія НОМЕР_5 , виданий 14.11.2015 року Добропільським МВ ГУДМС України в Донецькій області, місце проживання АДРЕСА_6 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 14 червня 2021 року. Повний текст рішення буде складено 24 червня 2021 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

14.06.2021