Провадження № 2/752/4385/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.06.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», третя особа - Житлово-експлуатаційна дільниця № 106 Голосіївського району м. Києва, про зобов?язання провести ремонтно-відновлювальні роботи внаслідок залиття квартири, -

в с т а н о в и в:

у грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив зобов?язати відповідача провести ремонтно-відновлювальні роботи у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено про те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.2011 року, виданого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області. Житлово-комунальні послуги позивачу надаються відповідачем через структурні підрозділи - житлово-експлуатаційні дільниці. Позивач, як споживач житлово-комунальних послуг, має претензії до відповідача та його структурного підрозділу ЖЕД 106, щодо неналежного виконання своїх обов?язків, що полягає у наступному.

26.05.2020 року, 27.07.2020 року, 12.08.2020 року відбувались залиття належної позивачу квартири у приміщенні ванної кімнати, про що складено відповідні акти, в яких вказано причину залиття - пошкодження на внутрішньоквартирних інженерних мережах в кв. № 10 . Встановити більш детально причину залиття неможливо, оскільки мережі закриті обличковою плиткою.

Позивач вказує, що засвідчуючи пошкодження, працівники ЖЕД106 не назвали конкретного винуватця неодноразового залиття, не прийняли жодного заходу для відновлення прав позивача. Відтак, винними у залиттях позивач вважає відповідача та його структурний підрозділ.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31.12.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

16.02.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив, в якому позивач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з посиланням на наступне.

Відповідач зазначає, що неодноразово працівниками обстежувались кв. 6, кв. 10 та кв. АДРЕСА_3 , які пов?язані одним стояком ХВП, ГВП та каналізації, за результатами обстежень складались відповідні акти, в яких зазначалось, що на момент залиття квартири № 6 аварійних ситуацій в будинку не було. При візуальному обстеженні квартир № 10 та 11 встановлено, що стояки ХВП, ГВП та каналізації знаходяться в добровільному стані, витоків не виявлено. Ймовірною причиною залиття є пошкодження на внутрішньо-квартирних інженерних мережах квартири № 10 . Встановити більш детально неможливо, оскільки мережі закриті власниками квартири обличковою плиткою.

Рекомендації обслуговуючої організації надати доступ до внутрішньо-квартирних мереж, або здійснити ремонтні роботи самостійно власниками квартири № 10 ігноруються.

ЖЕД 106 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» зверталась до мешканців квартири № 10 з пропозицією виконати ремонтні роботи на внутрішньо-квартирних мережах, однак, від отримання зазначених листів мешканці квартири № 10 відмовились.

Відповідач вказує, що його вина у залитті належної позивачу квартири відсутня, оскільки відсутні докази пошкодження внутрішньо-будинкових мереж житлового будинку АДРЕСА_6 , за стан яких несе відповідальність відповідач.

Позивачем не надано доступу до внутрішньо-квартирних мереж, які зашито пластиковою вагонкою.

Позивач не конкретизує у позовних вимогах в чому саме полягає запитуваний ремонт та які саме ремонтні роботи необхідно здійснити для відновлення його права.

Крім того, у зв?язку із постійним залиттям належної позивачу квартири, працівниками ЖЕД 106 проведено обстеження внутрішньо-будинкових мереж квартир № 10 та № 11 , що пов?язані одним стояком з квартирою № 6 , за результатами якого складено 15.10.2020 року акт.Згідно змісту акту, при обстеженні квартири № 10 встановлено, що мешканці виконали перепланування, замість ванни встановили душову кабіну, стіни, підлогу обличковано кахельною плиткою, оглядових віконець не влаштовано, надати доступ до інженерних мереж мешканці квартири АДРЕСА_7 доступ до інженерних мереж надано. За результатам обстеження встановлено, що загальнобудинкові мережі знаходяться у задовільному стані, витоків з внутрішньобудинкових інженерних мереж ХВП, ГВП та каналізації не виявлено. Залиття квартири № 6 відбувається при користуванні водою мешканцями квартири № 10 в приміщенні ванної кімнати, ймовірна причина залиття - пошкодження внутрішньоквартирних мереж або неякісне виконання робіт по налаштуванню душової кабіни.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які підлягають встановленню, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши позиції сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Савера Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за номером 274 (а.с. 5).

Згідно актів № 308 від 12.08.2020 року, № 305 від 27.07.2020 року та № 249 від 26.05.2020 року, 25.05.2020 року, 26.07.2020 року та 10.08.2020 року у квартирі АДРЕСА_1 , сталися залиття у приміщенні ванної кімнати.

На момент залиття квартири № 6 , аварійних ситуацій в будинку не було.

При візуальному обстеженні квартири № 10 та квартири № 11 встановлено, що стояки ХВП, ГВП та каналізації знаходяться в задовільному стані, витоків не виявлено.

Ймовірною причиною залиття є пошкодження на внутрішньо квартирних інженерних мережах в квартирі № 10 . Встановити більш детально неможливо, оскільки мережі закритті обличковою плиткою.

Мешканці квартири № 10 доступу до квартири не надають.

Мешканцям квартири № 10 рекомендовано виконати ремонтні роботи.

Також, судом встановлено, що листами від 29.07.2020 року, від 12.01.2021 рокуначальника ЖЕД 109 повідомлено мешканців квартири № 10 вищевказаного будинку про необхідність термінового виконання ремонтних робіт на внутрішньоквартирних мережах квартири № 10 .

Звертаючись до суду з даним позовом про зобов?язання відповідача здійснити ремонтно-відновлювальні роботи у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_1 , що належить позивачу, останній вказує на наявність винних дій відповідача, внаслідок яких належне позивачу пошкоджене майно має бути відремонтовано силами відповідача.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року № 6-183цс14.

Відповідно до позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 7.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд зазначає, що матеріали цивільної справи не містять жодного доказу на підтвердження обставин наявності винних дій Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» у заподіянні шкоди майну позивача внаслідок залиття приміщення ванної кімнати належної йому квартири.

З доказів, наданих в розпорядження суду позивачем, можливо встановити лише факт неодноразового залиття належної йому квартири у відповідні дати. Разом з тим, доказів, які б свідчили про протиправність винність дій відповідача, а так само про те, що такі протиправні винні дії завдали позивачу шкоди, як власнику майна, матеріали цивільної справи не містять та таких доказів в розпорядження суду надано не було.

Натомість, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження тієї обставини, що причиною залиття належної позивачу квартири ймовірно можуть бути дії третіх осіб, мешканців квартири АДРЕСА_8 , оскільки залиття квартири № 6 відбувається при користуванні водою мешканцями квартири № 10 в приміщенні ванної кімнати, та ймовірна причина залиття - пошкодження внутрішньоквартирних мереж або неякісне виконання робіт по налаштуванню душової кабіни.

Наведена обставина вбачається з акту від 15.10.2020 року, складеного комісією працівників ЖЕД 106 та затвердженого начальником ЖЕД - 106 ОСОБА_5 (а.с. 71).

Враховуючи викладене, суд надходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Дочірнього підприємства «Союзбуд» та ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Боднар Наталія Володимирівна, про визнання недійсними договору про відступлення права вимоги (цесії) і договору купівлі-продажу квартири та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25 червня 2021 року.

Суддя