Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" червня 2021 р. Справа № 608/2178/20
Номер провадження2/608/65/2021
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Яковець Н. В.
з участю секретаря Олійник О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, -
В жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він був народним депутатом України VIII скликання, відомим громадським та політичним діячем. Беручи до уваги відкритість та публічність фігури, його честь та гідність, а також особиста ділова репутація відіграють надважливу роль для нього. Так, ОСОБА_3 жителем м. Чорткова неодноразово і системно розповсюджувалася в мережі Інтернет соціальної мережі Fасеbоок на персональній сторінці Відповідача, на його та інших у вигляді коментарів, постів недостовірна, маніпулятивна інформація щодо позивача та його родини, а саме, звинувачуючи у розкраданнях державних коштів, у спробі підкупу його (відповідача), про нібито підробку ним документів про інвалідність, обзивав психічно хворим, про нібито поїздку у Польщу до брата, оббріхуючи його світлу пам`ять нібито вбивством і рекетом, про придбання 2 автомобілів і не задекларованих квартири у АДРЕСА_1 . Дана інформація не відповідає дійсності. Поширена відповідачем недостовірна інформація має негативний зміст і порушує його репутацію та підриває авторитет, а тому просить, зобов`язати відповідача видалити з соціальної мережі Facebook недостовірну інформацію, яка знаходиться на сторінці ОСОБА_4 та на його сторінці і зобов`язати відповідача протягом 10-ти календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду публічно на своїй сторінці у соціальній мережі в режимі загального доступу розмістити спростування недостовірної інформації та стягнути з відповідача судові витрати у справі у виді сплаченого судового збору, оплати правничих послуг та за оплату експертного висновку.
22 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, в яких просив зобов`язати відповідача протягом 3 календарних днів з моменту набрання рішення суду законної сили розмістити публічно і безстроково у режимі загального доступу на своїй персональній сторінці ОСОБА_5 в соціальній мережі Fасеbоок спростування недостовірної інформації: по виборах 2014, щодо підроблення документів на інвалідність, щодо брата ОСОБА_6 , про розкрадання бюджетних грошей, щодо порушення 3 кримінальних справ за розкрадання та 2 за хуліганство відносно ОСОБА_1 , щодо капітального ремонту в с.Нагірянка та с. Білобожниця, будівництво в с. Гореничі, купівля двох автомобілів, які не задекларовані та розкрадання коштів та відкати на будівництві казарм у ОСОБА_7 , вважає дану інформацію недостовірною, видуманою про що ОСОБА_5 має про це публічно заявити розмістивши публічно і безстроково у режимі загального доступу на своїй персональній сторінці в мережі Facebook.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав первинні та уточнені позовні вимоги, просив, визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію поширену відповідачем в соціальній мережі Fасеbоок. Також, дописи під постом ОСОБА_8 , які не мають жодного змістовного відношення до посту, дописуючи коментарі із неправдивою і негативною інформацією, вказуючи на відкати позивача, розкрадання на будівництві казарм у м. Чорткові, зокрема КПП, обзиваючи казнокрадами. Просив задовольнити позов з підстав зазначених в позовній заяві та уточнених позовних вимогах.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову не визнав та пояснив, що інформація, яка писалася в Фейсбуці була з загальнодоступних джерел. В поліцію не звертався, факти не перевіряв. Вважає, що його пости були судженнями пересічного громадянина на дії публічної особи, тому просив в позові відмовити за безпідставністю та пропущення строків звернення до суду.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що був колишнім помічником ОСОБА_1 , ніяких грошей та посад від імені ОСОБА_1 відповідачу не пропонував.
Заслухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Згідно скріншоту сторінки з мережі Facebookна сторінці ОСОБА_8 пост з інтернет-газети «Про все» (ргоvse.tе.uа): «Сімейні драми: В`ятрович в списку БПП-25 номер, а його дружина в « ОСОБА_10 »-37». Дружина позивача ОСОБА_11 написала коментар до даного посту: «Судячи по списках-так. Але це скоріш за все не сімейна драма, а справжня демократія». Відповідач ОСОБА_12 дописав коментарі, вказуючи на відкати ОСОБА_1 , розкрадання на будівництві казарм у м.Чорткові, зокрема КПП, обзиваючи казнокрадами: - «Погрожувати - то стиль вашого чоловіка. А констатую факти. Вор должен сідєть в тюрмє..-дивіться класику. Все повертається на круги свої» - «Справжня любов до відкатії...Скоро пройдуться по ваших чесно зароблених статках. ОСОБА_13 розкаже, як вести себе в місцях не дуже віддалених. Перший крок - КПП у військовій частині Чорткова. А ми допоможемо...» - «....я про відкати на будівництві казарм у Чорткові.. це не твоя тема.. То тіко депутати в долі» - «...страшно і сумно, коли про демократію пишуть казнокради».
25 жовтня 2019 р. відповідач ОСОБА_5 в соціальній мережі «Fасеbоок» на своїй сторінці посилаючись на скрін поста позивача із його фотографією: «...Скоро ти, Обарна, відповісти і за хамство, і за відкати, і за дороги , яких немає...Лондон тебе не чекає...».
Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації.
У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України та статті 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.
Відповідно до вимог ст.ст.275, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися з позовом про захист її гідності та честі.
Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 (надалі - постанови Пленуму ВСУ) судам роз`яснено, що статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму ВСУ юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Згідно зі статтею 277 ЦК України і статтею 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Крім того, відповідно до вимог п.19 постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Як вбачається зі змісту в соціальній мережі Facebook під постом ОСОБА_16 та інших постах та коментарях викладена інформація є лише висловлюваннями відповідача, які за своїм змістом є оціночними судженнями, що виражають суб`єктивну думку, не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, а отже не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, які порушують особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділову репутацію ОСОБА_1 . В тому числі і інформація, щодо брата позивача, яка була опублікована на офіційному сайті Подільського УП ГУ НП у м. Києві щодо розшуку ОСОБА_17 та будівництво у селі Гореничі була протактована відповідачем, як пересічним громадянином, який активно слідкував за політичної діяльністю позивача та критикував її як виборець відповідного виборчого округу.
Так, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі Лінгенса (12/1984/84/131) зазначається, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2, свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе.
Відповідно до пункту 21 постанови, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорті чи будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надавши їм належну оцінку, суд вважає, що у публікації та коментарі в соціальній мережі «Facebook» ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), здійснені ОСОБА_2 , були висловлюваннями відповідача які за своїм змістом є оціночними судженнями, що виражають суб`єктивну думку, що відповідно до статті 277 ЦК України та статті 30 Закону України «Про інформацію» не підлягають спростуванню.
Також, суд зазначає, що будучи політичним діячем позивач ОСОБА_1 повинен був усвідомлювати, що критика щодо нього та членів його сім`ї була ширшою ніж до окремої пересічної особи і як зазначає Європейський суд з прав людини бути готовим до критики щодо його діяльності та особистого його життя іншими громадянами.
Разом із тим, слід зазначити, що у частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Як вбачається з коментарів та постів відповідача щодо діяльності ОСОБА_6 , як депутата Верховної ради України, то позивач також в сторону відповідача висловлювався різними образливими та принизливими словами, і на кожний коментар відповідача, позивачем було прокоментовано думки відповідача.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про захист честі, гідністі і ділової репутації є безпідставними.
Як визначено ч.1 та 2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .
Згідно ч.ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі відмови в позові на позивача.
Отже, оскільки позивачу в позові відмовлено, а тому понесені ним судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись ст.ст. 13, 19, 42, 81, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі,гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації відмовити.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя:/підпис/

Копія вірна:

Рішення набрало законної сили «____» ______________ 2021 року.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 687/2178/20, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н. В. Яковець

Копію рішення видано "____"_____________2021 року.

Секретар: