ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/998/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/24335/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 31 березня 2021 року (суддя Соловйов А.В.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначалось, що 09.10.2012 між сторонами був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, за яким позичальник отримала кредитні кошти на платіжну картку. Позивач вказував, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 10.09.2020 утворилась заборгованість в розмірі 30497,57 грн, з яких: 22085,62 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 22085,62 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1470,01 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, та 6941,94 грн пеня.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В ході розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 23555,63 грн, з яких: 22085,62 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1470,01 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 31 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 22085,62 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1970,82 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, що виразилось в неотриманні нею ухвали про відкриття провадження у справі, завершенні розгляду справи за наявності клопотання відповідача про неможливість з`явитись до суду 17.03.2021 та відсутності клопотання про подальший розгляд справи за відсутності відповідача, ненадіслання на її адресу заяви позивача про зменшення позовних вимог. Вважає, що при ухваленні рішення суд вибірково та необґрунтовано проаналізував подані нею заперечення. Посилається на те, що у виписці за кредитним договором не зазначено інформацію про те, по якій саме картці і по якому рахунку вона надана. Вказує, що суд встановив факт того, що позивач не має законного права нараховувати проценти та неустойку, але не встановив розмір грошових коштів, які були зараховані позивачем на погашення процентів та неустойки, замість зарахування коштів на погашення тіла кредиту.

АТ КБ «Приватбанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 31 березня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Вказує, що відповідач отримала кредитний ліміт на кредитну карту та користувалась кредитними коштами, чого сама не заперечує. Зазначає, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконала та жодних доказів того, що судом неправильно визначено суму боргу не надала.

За змістом апеляційної скарги, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позов про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 22085,62 грн, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2012 ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 16).

На підставі поданої відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку позивач надав відповідачеві в користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 10.09.2020 утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 30497,57 грн, з яких: 22085,62 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 22085,62 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1470,01 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, та 6941,94 грн пеня.

Разом з тим, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 23555,63 грн, з яких: 22085,62 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1470,01 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит (а.с. 130).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію анкети-заяви б/н від 09.10.2012, підписану Дручковою С.П., витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємну частину спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів і Умови та Правила розуміла позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Суд першої інстанції правильно встановив, що надані банком витяг з Тарифів і Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписані нею.

Надані позивачем витяг з Тарифів і Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, які безпосередньо підписані відповідачем ОСОБА_1 , і лише цей факт може свідчити про прийняття нею запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Фактичне отримання кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджується випискою по особовому рахунку, з якого вбачається, що позичальник користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення кредиту. Загальна сума фактично отриманих відповідачем коштів (згідно виписки по особовому рахунку) склала 84552,64 грн. При цьому, загальна сума погашень за кредитом у підрахунку склала 137 438,22 грн.

За таких обставин, відповідач сплатила позивачу суму більшу, ніж сума наданих кредитних коштів, а тому позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості за кредитом.

А тому, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором і судового збору підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову. І з цього приводу, підставними є доводи апеляційної скарги.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на поважність причин неявки відповідача в судове засідання 31.03.2021, оскільки суду першої інстанції на час постановлення рішення відповідачем не було подано доказів щодо поважності причин неявки в судове засідання, відповідно, за наявності відомостей про належне повідомлення відповідача за зареєстрованим місцем проживання (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), судом розглянуто справу за відсутності відповідача.

Крім того, неприйнятними є доводи апеляційної скарги щодо неотримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії заяви позивача про зменшення позовних вимог, оскільки такі процесуальні порушення не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 31 березня 2021 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором і судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 22085,62 грн відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 червня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай