ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» червня 2021 року

м. Харків

справа № 638/1757/21

провадження № 22ц/818/3049/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В. Б.

за участю секретаря Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

заявниця ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , представниця заявниці ОСОБА_3 ,

заінтересовані особи ОСОБА_4 , представник заінтересованої особи ОСОБА_5 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року в складі судді Щепіхіної В.В.

суду м. Харкова від 15 березня 2021 року в складі судді Щепіхіної В.В.

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що вони з ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з нею.

Вказала, що після розірвання шлюбу у 2018 році вони з ОСОБА_4 подарували придбану ними за час шлюбу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , дочкам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З 2019 року ОСОБА_4 почав перешкоджати їй та молодшій дочці у проживанні в цій квартирі та виживати з неї старшу дочку, незаконно вселивши до квартири свою другу дружину та її дочку.

Вказала, що 16 липня 2020 року вона звернулась за допомогою до Служби у справах дітей з питання вселення її з малолітньою дочкою ОСОБА_7 до зазначеної квартири, в якій зареєстровано їх місце проживання, а також щодо психологічного насильства з боку батька по відношенню до старшої дочки ОСОБА_6 , та їй рекомендовано звернутися за захистом до суду та поліції.

Зазначила, що вона звернулась до суду з позовом про вселення її та молодшої дочки ОСОБА_8 до квартири та виселення дружини ОСОБА_4 ОСОБА_9 та її дочки ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та встановлення місця проживання дочок разом з нею. Після цього ОСОБА_4 став створювати для старшої дочки ОСОБА_12 несприятливі умови проживання в квартирі, забрав документи, не надав їй ключ від верхнього замка, обмежуючи її у праві вільно виходити з квартири та змушуючи почуватися залежною від нього.

Вказала, що ОСОБА_6 зверталась із власною заявою до ювенальної інспекції Шевченківського району м. Харкова щодо негативного ставлення батька до неї, яку розглянуто поверхнево та жодних заходів не вжито, що тільки посилило психологічний вплив на дитину з боку ОСОБА_4 та його нової дружини.

Зазначила, що 02 лютого 2021 року з метою перевірки її скарги щодо надання ОСОБА_4 неправдивої інформації для отримання статусу багатодітного батька комісією у складі посадових осіб Комітету у справах сім`ї, молоді та спорту по Шевченківському району Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради, Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Управління соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської ради, Центру соціальних служб Шевченківського району м. Харкова здійснено вихід до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані та мешкають ОСОБА_4 та їхня дочка ОСОБА_2 .

Під час виходу встановлено, що ОСОБА_13 зачинена в квартирі та не може відімкнути вхідні двері, оскільки в неї немає повного комплекту ключів. Батька на той момент в квартирі не було, на телефонні дзвінки він не відповідав, хоча він був повідомлений про перевірку. Після виклику поліції двері відімкнув спеціаліст у присутності працівників поліції. Дитина у зв`язку із зазначеними обставинами пережила стрес, виникла необхідність звернення до лікарів. За вказаним фактом ювенальною інспекцією розглядається матеріал за ознаками домашнього насильства щодо ОСОБА_12 .

Вказала, що ОСОБА_4 почав систематично психологічно та морально тиснути на ОСОБА_14 . Він заходить до кімнати, не дає їй можливості перевдягнутися, відпочити, забороняє їй закривати двері кімнати, штовхає її, принижує, ображає, залякує притягненням до кримінальної відповідальності за зламані вхідні двері, погрожує відібрати її речі, звинуватити її у крадіжці речей, поширює неправдиву інформацію, що вона є спільницею у злочинній групі, яка виламує двері.

Крім того, ОСОБА_4 дозволяє собі постійно у присутності дочки знаходитися лише в одній спідній білизні, чим наносить моральну шкоду ОСОБА_2 , викликаючи стан огиди та спотворене ставлення до відносин між батьком та дочкою. Така поведінка батька є ОСОБА_15 , носить характер невербальної поведінки сексуального характеру, принижує гідність дитини, носить образливий характер.

ОСОБА_4 постійно знімає дочку на камеру телефону та провокує на емоції, чим позбавляє її особистого простору та можливості відпочивати та готуватись до школи.

На даний час він поставив новий замок на двері, ключів від якого у дитини немає. Для ОСОБА_12 умисно створюються умови, у яких неможливо проживати у квартирі.

Зазначила, що ставлення батька до ОСОБА_12 призвело до того, що дитина прийняла рішення змінити прізвище з « ОСОБА_16 » на її дівоче прізвище - « ОСОБА_17 ».

Внаслідок протиправних дій батька ОСОБА_2 знаходиться в нервовому та пригніченому стані.

Вказала, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала від домашнього психологічного насильства, та існує реальна вірогідність повторного вчинення домашнього насильства, тому дитина потребує захисту.

Просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав:

заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 протягом шести місяців;

заборонити ОСОБА_4 спілкування, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб протягом шести місяців;

заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань 200 метрів до місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та місця навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 та в громадських місцях протягом шести місяців.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року, в якому ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2021 року виправлено описку, заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 задоволено частково; видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_4 на строк 2 (два) місяці у вигляді наступних заходів тимчасового обмеження його прав:

заборонено ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 протягом двох місяців;

заборонено ОСОБА_4 наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (реєстрації) за адресою: АДРЕСА_1 та місця навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 та в громадських місцях протягом двох місяців;

заборонено ОСОБА_4 спілкування, листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб протягом двох місяців;

в іншій частині вимог заяви про видачу обмежувального припису відмовлено;

встановлено строк дії обмежувального припису 2 (два) місяці з дня ухвалення рішення;

судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднесено на рахунок держави;

вирішено про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважений підрозділ Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області для взяття ОСОБА_4 на профілактичний облік, а також Адміністрацію Шевченківського району Харківської міської ради;

звернуто рішення про видачу обмежувального припису до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі, взяв до уваги лише пояснення ОСОБА_18 та її матері ОСОБА_1 . Вказав, що після розірвання шлюбу старша дочка залишилась проживати з ним. З жовтня 2018 року вони з його другою дружиною та дочками мешкають разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . У ОСОБА_12 був власний комплект ключів від квартири, яким вона вільно користувалась. Мати ОСОБА_19 28 грудня 2019 року таємно від нього зареєструвала своє місце проживання у вказаній квартирі, після чого почала подавати безпідставні заяви щодо нього та його сім`ї про вчинення насильства щодо ОСОБА_12 , несплату аліментів, порушення права власності тощо. Метою ОСОБА_1 є задоволення її амбіцій та заволодіння квартирою, а не захист прав дитини. 02 лютого 2021 року він не був присутній при проведенні перевірки за заявою ОСОБА_1 , оскільки змушений був супроводжувати свою дружину до лікарні, про що повідомив комісію. Однак, ОСОБА_1 разом зі своїми батьками вирішила протиправно проникнути до квартири. Ключа від верхнього замка у ОСОБА_12 дійсно не було, оскільки ним зазвичай не користуються, а того дня двері на верхній замок випадково зачинила його мати, яка була присутня у квартирі, однак ОСОБА_13 не звернулась до неї з проханням відчинити двері. Дочка повідомила йому, що того дня до школи не збирається та у неї заняття в режимі «онлайн». Натомість її мати ОСОБА_1 вказала директору гімназії, де навчається ОСОБА_13 , що дитина буде знаходитись вдома за сімейними обставинами. Тобто, дії ОСОБА_1 та їхньої дочки були провокативними та спланованими заздалегідь. Щодо інциденту від 08 лютого 2021 року зазначив, що спілкувався з дочкою виваженим тоном, помірковано та стримано, бесіда мала виховний характер, психологічного тиску на дочку він не чинив. Він дійсно був одягнутий лише у білизну, однак не надав цьому значення, оскільки перебував вдома зі своєю родиною та не мав будь-якого наміру образити дочку. Жоден зі свідків з боку постраждалої особи не зміг підтвердити, що коли-небудь чув образи від нього на адресу дочки. На показання свідків з його боку суд першої інстанції уваги не звернув. Ставлення дочки до нього зумовлюється впливом на неї її матері. Претензії ОСОБА_12 виникли у зв`язку з її вимушеним проживанням з його новою родиною, а не через його поведінку. За відсутності ризиків небезпеки для дитини обрані судом заходи до нього не відповідають суті вчинених ним дій. Оскаржуване рішення перешкоджає йому у користуванні його єдиним житлом та житлом його родини, у спілкуванні з дружиною та іншою дочкою. Фактично заявниця просила виселити його з квартири. Суд міг обрати інші заходи тимчасового обмеження, які б не призвели до значного порушення його прав та прав членів його родини. Суд не врахував, що наразі ОСОБА_13 фактично мешкає зі своєю матір`ю та дідом, однак вправі самостійно обирати місце проживання та може мати декілька місць проживання. Заявниця не надала безумовних доказів вчинення ним домашнього насильства щодо дочки, ризиків його продовження, доказів на підтвердження чинників, що створюють небезпеку для дитини, тому судом необґрунтовано вжито щодо нього обмежувальні заходи.

19 квітня 2021 року представник ОСОБА_4 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про залучення доказів, однак подані ним документи датовані вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду, тому не можуть бути взяті до уваги.

27 квітня 2021 року від ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Вказала, що навіть на даний час, вже більше двох місяців, дитина не може потрапити до квартири, оскільки у неї немає ключів від нового верхнього замка, проживає у баби та діда. Продовжує вчинятися домашнє насильство, що негативно відображається на стані дитини. ОСОБА_4 ображав дочку, погрожував їй притягненням до кримінальної відповідальності, знімав на камеру телефона, спілкувався з нею, перебуваючи у спідній білизні. Зазначила, що ОСОБА_4 надано до суду підроблені докази.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відносно ОСОБА_2 вчинено з боку батька домашнє насильство у формі психологічного насильства, яке полягає у тривалому обмеженні в доступі до житла постраждалої особи, що їй належить на праві власності, перешкоджанні у вільному пересуванні під час спільного проживання постраждалої особи у квартирі разом з її батьком, позбавленні можливості спілкуватися з близькими родичами в місці проживання без наявності спеціального дозволу з боку батька, що свідчить про наявність підстав для застосування до нього обмежувального припису.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 14 червня 2003 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року (а. с. 105 том 1).

Від шлюбу вони мають дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 березня 2018 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_20 (а. с. 92 том 1).

ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 91 том 1).

Як вбачається з довідки від 28 січня 2021 року на час розгляду справи ОСОБА_9 перебувала на обліку в жіночій консультації Харківської міської поліклініки №3 у зв`язку з вагітністю (а. с. 108 том 1).

Разом з тим, з відповіді Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №3» Харківської міської ради від 03 березня 2021 року вбачається, що така довідка ОСОБА_9 не видавалась, до жіночої консультації вона не зверталась (а. с. 170 том 1).

Як вбачається з договору дарування від 10 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я. М. за №1618, ОСОБА_7 , в інтересах якої діяла її матір ОСОБА_1 , та за згодою батьків ОСОБА_6 прийняли у дар в розмірі по Ѕ частці кожна квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Їх право власності зареєстровано належним чином (а. с. 16-19 том 1).

На час розгляду справи в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 (а. с. 12, 13, 84 том 1).

16 липня 2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 , який вчиняв психологічне насильство у сім`ї відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , не пускаючи її в квартиру за місцем реєстрації. Однак, постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП у відношенні ОСОБА_4 у зв`язку з недоведеністю його вини (а. с. 115-116 том 1).

16 липня 2020 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах дочки ОСОБА_6 звернулася до Служби у справах дітей по Шевченківському району щодо вирішення питання про вселення її з молодшою дочкою до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та вчинення психологічного насильства з боку батька щодо дочки, на яку служба 12 серпня 2020 року надала відповідь № 10-22/1331/20, з якої вбачається, що з ОСОБА_4 проведено бесіду та попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та розвитку дітей (а. с. 78-79 том 1).

17 липня 2020 року ОСОБА_6 в присутності законного представника та адвоката подана заява до сектору ювенальної превенції Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про вчинення відносно неї домашнього насилля в вигляді економічного та психологічного насилля з боку свого батька ОСОБА_4 , що полягає, зокрема, в обмеженні її доступу до житла.

31 липня 2020 року адвокат Проніна В.М. в інтересах ОСОБА_1 подала до начальника Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області заяву, у якій просила долучити диск з аудіозаписами розмов, що підтверджують факти домашнього насильства (а. с. 80 том 1).

На підставі акту обстеження №125 від 11 серпня 2020 року, проведеного членами комісії служби у справах дітей по Шевченківському району встановлено, що ОСОБА_13 проживає в одній кімнаті з ОСОБА_21 . ОСОБА_22 , батьком і його родиною на час проведення перевірки склалися напружені взаємовідносини (а. с. 163 том 1).

З листа начальника Служби у справах дітей по Шевченківському району до Директора Центру соціальних служб Шевченківського району м. Харкова від 11 серпня 2020 року № 10-22/1323/20 вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 склалися конфліктні взаємовідносини, ними вирішуються спірні питання щодо користування жилим приміщенням, щодо встановлення місця проживання дітей. Старша дочка ОСОБА_6 втягнута у конфлікт дорослих, дитиною маніпулюють, у зв`язку з чим вона перебуває у напруженому психолого-емоційному стані. Ситуація, яка склалась навколо неповнолітньої, викликає занепокоєння та вимагає проведення соціальної роботи, як з батьками дитини, так і з дитиною (а. с. 185 том 1).

З листа директора Центру соціальних служб Шевченківського району м. Харкова до начальника Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 15 вересня 2020 року № 515 вбачається, що ОСОБА_4 склав пояснення щодо відсутності потреби дочки у консультації психолога. 10 вересня 2020 року спеціалісти Центру відвідали родину, встановили, що умови проживання дітей задовільні, батьку надані рекомендації щодо сприяння оптимізації психоемоційного стану членів сім`ї (а. с. 188 том 1).

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 звернулась до керівника місцевої прокуратури № 1 зі скаргою щодо дій інспектора ювенальної юстиції Смірнова А.С., який надав відповідь на заяву ОСОБА_6 від 17 липня 2020 року, згідно якої за результатами проведеної перевірки ознак домашнього насильства не вбачається (а. с. 82-83 том 1).

16 січня 2021 року ОСОБА_6 змінила своє прізвище на « ОСОБА_17 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені від 16 січня 2021 року, серія НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а. с. 15 том 1).

02 лютого 2021 року о 10-00 годині ранку з метою перевірки заяви ОСОБА_1 , яка була подана 15 січня 2021 року до Департаменту служб у справах дітей, комісією у складі посадових осіб Комітету у справах сім`ї, молоді та спорту по Шевченківському району Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради, Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Управління соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської ради, Центру соціальних служб Шевченківського району м. Харкова здійснено вихід до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані та мешкають ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_2 .

Про дату та час комісійного обстеження ОСОБА_4 був повідомлений завчасно та не заперечував. У заплановану дату та час доступ до житла не був наданий, про що комісією складено відповідні акти. При цьому, 02 лютого 2021 року о 09-02 годині ранку на особистий телефон начальника Комітету надійшов дзвінок від ОСОБА_4 з повідомленням про перенесення комісійного обстеження у зв`язку з тим, що з його слів його офіційній дружині раптово стало погано та вони поїхали до лікарні, однак можливості скасувати обстеження вже не було, що підтверджується листом від 18 лютого 2021 року № 54 (а. с. 112 том 1).

До квартири потрапити не вдалось, оскільки ОСОБА_4 не забезпечив доступу до житла. Під час відвідування комісійно зафіксовано, що неповнолітня ОСОБА_6 була зачинена у квартирі і, як співвласник житла, не могла відкрити двері, оскільки не мала належного комплекту ключів, що підтверджується листом Департаменту служб у справах дітей від 19 лютого 2021 року (а. с. 134-137 том 1).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання №15 від 02 лютого 2021 року представники комісії не змогли дістатися квартири, оскільки двері ніхто не відчинив, проте неповнолітня ОСОБА_13 зачинена у квартирі (а. с. 138-139 том 1).

З пояснень неповнолітньої ОСОБА_6 та її матері ОСОБА_1 від 02 лютого 2021 року, наданих поліції, вбачається, що ОСОБА_6 була зачинена батьком у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що відбувається вже не вперше (а. с. 22, 25 том 1).

02 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала письмову заяву до начальника Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в м. Харкові з приводу перевірки та вжиття заходів щодо ОСОБА_4 , який зачинив дитину у квартирі (а. с. 24 том 1).

За даним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 299793 відносно ОСОБА_4 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП (а. с. 141, 195 том 1).

02 лютого 2021 року поліцією зафіксовано повідомлення про факт вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_4 щодо ОСОБА_6 , яке передано до Комітету у справах сім`ї, молоді та спорту по Шевченківському району Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради (а. с. 193, 194 том 1).

З листа Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Гімназія очаг» Харківської області від 05 лютого 2021 року № 31 вбачається, що 02 лютого 2021 року ОСОБА_23 з пояснення класного керівника була відсутня на уроках. Про відсутність дитини повідомила класному керівнику мати учениці, яка у телефонній розмові сказала, що за сімейними обставинами ОСОБА_13 в цей час буде знаходитись вдома (а.с. 106 том 1).

ОСОБА_4 02 лютого 2021 року також викликав поліцію у зв`язку зі зламом дверей у квартирі, що підтверджується рапортом старшого інспектора Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області (а. с. 97-99 том 1).

З письмових пояснень матері ОСОБА_4 - ОСОБА_24 та його дочки ОСОБА_11 також вбачається, що 02 лютого 2021 року відбувся злам замків у дверях квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 109-110, 111 том 1).

03 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у якій скаржилась на те, що 02 лютого 2021 року була зачинена батьком у квартирі (а. с. 23 том 1).

05 лютого 2021 року адвокат Проніна В.М. в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась із заявою до поліції, у якій виклала обставини подій 02 лютого 2021 року та повідомила, що батько неповнолітньої не змінив своє ставлення, ключ від квартири їй не надав, продовжує погрожувати їй та обмежувати її, у зв`язку з чим просила вжити заходів щодо протидії домашньому насильству (а. с. 76-77 том 1).

За скаргою ОСОБА_1 08 лютого 2021 року родину ОСОБА_16 у складі батька ОСОБА_4 , дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 знято з обліку багатодітних сімей (а. с. 81 том 1).

08 лютого 2021 року ОСОБА_4 викликано до Служби у справах дітей по Шевченківському району для проведення співбесіди та надання пояснень щодо подій 02 лютого 2021 року (а. с. 191 том 1).

З висновку психолога ОСОБА_25 . Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня №5» Харківської міської ради від 08 лютого 2021 року вбачається, що результати досліджень ОСОБА_6 свідчать про високий рівень тривоги та предиспозицію до формування тривожного розладу, емоційної нестійкості, схильності до невротичних проявів (внаслідок високого рівня тривоги) на фоні ситуації у родині, яка склалася (а. с. 52 том 1).

З консультативного висновку спеціаліста від 03 лютого 2021 року вбачається, що друга дочка ОСОБА_4 ОСОБА_11 також отримала 02 лютого 2021 року сильний стрес та має стан тривоги (а. с. 107 том 1).

Разом з тим, з відповіді Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №3» Харківської міської ради від 03 березня 2021 року щодо вказаного висновку вбачається, що поліклінікою не обслуговуються діти до 18 років та поліклініка не має дитячого відділення (а. с. 170 том 1).

10 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернулась до поліції із заявою, у якій вказала, що 02 лютого 2021 року вона була зачинена батьком у квартирі, у зв`язку з чим була викликана поліції та зламано двері. Після цього випадку протягом тижня батько ображає її, називає злочинницею, не дає спокійно навчатися, погрожує забрати її меблі, постійно знімає її на камеру, не дає зачинити двері, ходить вдома лише у спідній білизні (а. с. 66 том 1).

11 лютого 2021 року ОСОБА_6 та адвокат Проніна В.М. звертались до поліції з приводу домашнього насильства, що підтверджується талонами-повідомленнями єдиного обліку № 201604 та № 201603 (а. с. 50 том 1).

З відповіді Служби у справах дітей по Шевченківському району від 19 лютого 2021 року № 10-22/312/21 на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що на розгляді перебуває її заява від 02 лютого 2021 року щодо домашнього насильства з боку батька. ОСОБА_4 надіслано офіційне запрошення за адресою його фактичного проживання. Також направлено клопотання до Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області з метою притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за скоєння домашнього насильства. За інформацією Сектору ювенальної превенції відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, який направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова для прийняття відповідного рішення. Повідомлено ОСОБА_2 , що у зв`язку з підтвердженням за інформацією правоохоронних органів факту вчинення психологічного насильства щодо неї, її буде поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах з приводу скоєння психологічного насильства над дитиною (а. с. 140 том 1).

20 лютого 2021 року ОСОБА_4 звернувся до тимчасово виконуючого обов`язки начальника Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою, у якій просив винести терміновий заборонний припис стосовно кривдників ОСОБА_1 та ОСОБА_26 , притягнути їх до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_24 (а. с. 117-119 том 1).

22 лютого 2021 року ОСОБА_2 поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах з приводу скоєння психологічного насильства над дитиною, що підтверджується листом Служби у справах дітей по Шевченківському району від 03 березня 2021 року № 10-22/393/21 (а. с. 161 том 1).

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року по справі №638/1890/21 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340,00 грн (а. с. 142-144 том 1).

Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру судових рішень вказана постанова залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 28 травня 2021 року.

25 лютого 2021 року ОСОБА_18 перебувала на консультації лікаря психіатра, що підтверджується довідкою (а. с. 167 том 1).

З акту обстеження умов проживання № 32 від 02 березня 2021 року та акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 02 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_18 тимчасово проживає у квартирі баби та діда, де для неї створені всі умови (а. с. 162, 197 том 1).

10 березня 2021 року ОСОБА_6 знаходилась на консультації у психолога, що підтверджується довідкою лікаря Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня №5» Харківської міської ради (а. с. 201 том 1).

Дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_9 зареєструвалась як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди власниці житла ОСОБА_6 та її матері як представника, з приводу чого ОСОБА_1 зверталась до Служби у справах дітей по Шевченківському району, яка надала їй відповідь від 08 лютого 2021 року № 10-22/208-21 із роз`ясненням порядку оскарження реєстрації фізичної особи-підприємця (а. с. 171-172 том 1).

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , які також діють від імені малолітньої ОСОБА_11 , третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про вселення та виселення. Справа № 638/9683/20 наразі перебуває у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова (а. с. 68-72, 100-104 том 1).

Також, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю. ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з батьком і стягнення аліментів на утримання дітей. Справа № 638/11169/20 наразі перебуває у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова (а. с. 112 том 1).

Крім того, у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває справа № 638/11577/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя (а. с. 113 том 1).

ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується його податковою декларацією (а. с. 73-74 том 1).

ОСОБА_4 фізично здоровий, не перебуває на обліку у психіатра, не притягувався до кримінальної відповідальності, не має судимості (а. с. 176180 том 1).

Після ухвалення оскаржуваного рішення суду ОСОБА_4 повідомив голові Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, начальнику Департаменту служб у справах дітей Служби у справах дітей по Шевченківському району, начальникові Харківського районного управління поліції №3 Головного управління національної поліції в Харківській області про виконання рішення та вказав, що адреса його тимчасового проживання протягом наступних двох місяців: АДРЕСА_2 (а. с. 2, 3, 4 том 2).

Допитана судом першої інстанції ОСОБА_27 пояснила, що батько належної уваги їй не приділяв, не цікавився її навчанням, оточенням, матеріально не забезпечував, часто перебував в стані алкогольного сп`яніння, чіплявся до неї в цьому стані та був одягнутий у нижню білизну практично весь час спілкування її з ним, що постійно викликало в неї почуття ОСОБА_28 . Зазначила, що коли батько виїжджав з новою сім`єю на дачу чи ще куди-небудь, вона вимушена була шукати собі інше місце проживання на ці дні, оскільки потрапити в свою квартиру не мала змоги. Батько не надав їй повного комплекту ключів, тому вона часто чекала на вулиці, коли хто-небудь з членів сім`ї приїде та відчинить. Також повідомила, що батько замикав на верхній замок вхідні двері, від якого у неї не було ключів, і коли вона була вдома. 02 лютого 2021 року вона знову опинилася замкнутою в квартирі та не мала змоги відімкнути вхідні двері, оскільки верхній замок був зачинений. У той самий час в квартирі знаходилася баба, проте вона жодних дій щодо відмикання дверей не вчинила. Вона вимушена була звернутись до поліції із заявою про надання допомоги їй як постраждалій від домашнього насильства особі. Після цього стосунки з батьком остаточно зіпсувалися, оскільки він почав її ображати, називати «дурою» та «ідіоткою», погрожувати їй, що вивезе її речі з кімнати, що вона повинна відшкодувати вартість виламаної з її дозволу двері. Це все закінчилося конфліктом, який стався 08 лютого 2021 року, під час якого батько почав знімати її на телефон, та після чого 09 лютого 2021 року вона вимушена була покинути квартиру, оскільки умови знаходження в ній вже стали для неї нестерпними. Батько через декілька днів поставив новий замок, замість зламаного під час примусового доступу до квартири. Проте, ключа від нього він їй не надав, зазначивши, що вона його ніколи не отримає.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснив, що до початку 2019 року онука ОСОБА_27 проживала разом з ним та бабою, а потім переїхала до батька. З другої половини 2019 року онука почала скаржитися на погіршення стосунків між нею та батьком. З початку 2020 року ОСОБА_4 почав поводитися агресивно, морально та психологічно тиснути на ОСОБА_14 . Також ОСОБА_13 почала скаржитися на погіршення стосунків між нею та новою дружиною ОСОБА_4 - ОСОБА_9 . Також підтвердив обставини подій 02 лютого 2021 року щодо відкриття дверей у квартирі ОСОБА_12 . Після цього випадку з листування з ОСОБА_29 він дізнався, що батько почав образливо ставитися до неї, залякувати притягненням до кримінальної відповідальності за зламані вхідні двері та компенсацією у зв`язку з цим матеріальної шкоди, називати її принизливими словами.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 (дружина ОСОБА_4 ). пояснила, що вони живуть однією сім`єю разом з її чоловіком, їх спільною дочкою ОСОБА_30 та дочкою від попереднього шлюбу ОСОБА_4 - ОСОБА_29 . 02 лютого 2021 року її самопочуття погіршилося, тому її чоловік ОСОБА_4 відвіз її до лікарні. Коли вони перебували в лікарні, на телефон ОСОБА_4 зателефонувала його мати та повідомила, що до квартири намагаються потрапити невідомі люди. Після того, як вони повернулися з лікарні, в квартирі перебували співробітники поліції, ОСОБА_1 та ОСОБА_26 . Підтвердила, що повний комплект ключів від квартири був тільки у дорослих. Її чоловік весь час піклується про ОСОБА_14 , тому заперечила факти психологічного насильства відносно неї з його боку.

Свідок ОСОБА_24 пояснила, що 02 лютого 2021 року приїхала навідати сина ОСОБА_4 , який попросив її побути з дітьми, оскільки він повезе дружину ОСОБА_9 до лікарні, у зв`язку з її поганим самопочуттям. Вона зачинила двері та пішла відпочивати до окремої кімнати. ОСОБА_13 до неї з проханням відкрити двері не зверталася. Онука ОСОБА_30 зайшла до кімнати та пояснила, що за дверима стоять невідомі люди та намагаються відкрити двері квартири. Вона вийшла з кімнати та побачила на моніторі, що невідомі люди відкривають двері квартири, після чого подзвонила своєму синові. Коли вона здійснила спробу відчинити двері, почула, що її відчиняють ззовні ключами, які надала ОСОБА_13 .

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) зазначено, що об`єктом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є неодмінно захист особи від свавільного втручання органів державної влади. Втім, це положення не просто змушує Державу утримуватися від такого впливу: на додачу до цього, головним чином, негативного обов`язку існують позитивні зобов`язання, властиві ефективній повазі до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів для забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою (див. справу «Зедерман проти Швеції», № 5786/08, § 78, ЄСПЛ 2013). Там, де на кону стоїть особливо важлива грань існування чи ідентичності особи, або там, де діяльність торкається найбільш інтимного аспекту приватного життя, дозволені межі свободи розсуду Держави відповідним чином звужуються. Європейський суд з прав людини в цьому контексті зазначив, що ствердження щодо розбещення доньки заявника містило достатньо елементів для приведення в дію позитивних зобов`язань відповідно до Статті 8 Конвенції. Суд постановив, що в цій сфері обсяг позитивних зобов`язань відповідно до Статті 8 Конвенції відрізняється залежно від серйозності стверджуваної поведінки (див. справу «А, Б і В проти Латвії», що цитується вище, §§ 154 і наступні). Навіть попри те, що органам державної влади дійсно було не просто розслідувати справу, заходи, які застосовуються Державою для захисту дитини від дій, на які поширюється дія статті 8, мають бути ефективними (див. справу «Зедерман проти Швеції» з відповідними змінами, цитується вище, § 81), 1. Європейський суд у справі «М.С. проти України» встановив порушення статті 8 Конвенції через відсутність ефективного розслідування стверджуваного розбещення дитини заявника (параграфи 59, 60, 63, 68 рішення).

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 5 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, зокрема, що держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 4, 6, 7, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Зазначене відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року, справа № 756/3859/19, провадження № 61-11564св19.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 30 травня 2019 року, справа № 159/5880/18, провадження № 61-5273св19; від 29 серпня 2019 року, справа № 641/7592/18, провадження № 61-3532св19; від 09 вересня 2020 року, справа № 711/3280/20, провадження № 61-10780св20.

Як встановлено судом, між неповнолітньою ОСОБА_2 та її батьком ОСОБА_4 , які проживали в одній квартирі разом з новою родиною батька, склались напружені взаємовідносини, часто виникали конфлікти на побутовому ґрунті.

Зокрема, між ОСОБА_2 та її батьком ОСОБА_4 неодноразово виникали конфлікти з приводу відсутності у неї повного комплекту ключів, що призводило до перешкоджання ОСОБА_12 вільно користуватися належним їй майном, обмежувало її пересування, доступ до квартири.

ОСОБА_4 постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП у зв`язку з подіями 02 лютого 2021 року, коли неповнолітня ОСОБА_2 була зачинена у квартирі та не мала можливості вийти, що було виявлено під час перевірки комісією органів опіки та піклування.

Зазначені дії ОСОБА_4 були визнані домашнім насильством психологічного характеру щодо потерпілої.

У подальшому ОСОБА_4 змінив замок у дверях квартири, однак повного комплекту ключів у ОСОБА_2 дотепер немає.

У зв`язку із зазначеними подіями та загостренням стосунків у родині ОСОБА_2 наразі проживає у діда та баби.

Зважаючи на викладене, оскільки у діях ОСОБА_4 щодо обмеження дочки у пересуванні та у користуванні житлом встановлено ознаки домашнього насильства, та після притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення ситуація не змінилась, до нього може бути застосований такий захід як обмежувальний припис.

Разом з тим, застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Видаючи обмежувальний припис щодо ОСОБА_4 суд першої інстанції заборонив йому перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , наближатися на відстань 100 метрів до зазначеного місця проживання та місця навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 та в громадських місцях, а також спілкування, листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб протягом двох місяців.

Проте, обмежуваний припис у формі таких заходів жодним чином не припиняє та не запобігає домашньому насильству у вигляді обмеження у пересуванні ОСОБА_2 та користування нею житлом.

Обмеження ОСОБА_4 у перебуванні у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 жодним чином не змінює того факту, що він не надає дочці ключів від цієї квартири, чим позбавляє її можливості користування житлом та вільного пересування.

Як до, так і після постановлення оскаржуваного рішення суду ОСОБА_2 не мала повного комплекту ключів від належної їй квартири, та наразі проживає у діда та баби.

Таким чином, з огляду на обставини справи, обмежувальний припис у формі заборони ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 та наближатися на відстань 100 метрів до її місця проживання, навчання, інших місць частого відвідування та в громадських місцях не є ефективним засобом захисту прав потерпілої особи, не виконує запобіжну функцію і не направлений на попередження вчинення насильства.

При цьому, пунктом 2 частини 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом є, зокрема, такий захід як усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

Саме такий захід був би ефективним засобом захисту прав ОСОБА_2 , виходячи з обставин справи та відносин, що виникли між нею та батьком.

Однак, про застосування саме такого обмежувального припису заявниця не просила.

Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_2 є співвласницею квартири, заявниця не позбавлена права звернутися до суду у порядку позовного провадження з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном.

Щодо інших обмежень, покладених на ОСОБА_4 , а саме заборони спілкування, листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 або контакту з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, то судова колегія також вважає їх неефективними та передчасними у даному разі, оскільки будь-яких інших дій насильницького характеру з боку ОСОБА_4 щодо дочки, зокрема, погроз, залякування, образ, надсилання повідомлень образливого змісту, тощо, достеменно на підставі належних доказів не встановлено. З наданого до суду відеозапису, на якому зафіксована розмова ОСОБА_4 з дочкою, не вбачається ознак у діях ОСОБА_4 психологічного чи іншого насильства. Перебування ОСОБА_4 у присутності неповнолітньої дочки у спідній білизні, на що посилається заявниця, також не є підставою для застосування для нього обмежувального припису. Обмежувальний припис у такій формі не сприяє можливому налагодженню відносин між батьком та дочкою та забезпеченню найкращих інтересів дитини. При цьому, судова колегія також враховує наявність неприязних відносин та конфліктів між батьками ОСОБА_2 , які можуть чинити вплив на дитину та її ставлення до ситуації у родині, на що звертала увагу і Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо часткового задоволення заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Виходячи з наведеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про видачу обмежувального припису відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.