МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
___________________________________________________________________
Справа №521/6487/20
Провадження №2/521/647/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

судді - Маркарової С.В.

за участю секретаря судового засідання - Іськової В.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу

позивач : ОСОБА_1

відповідачі : ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

треті особи: ОСОБА_7

Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради

предмет позову : усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:

23.04.2020 року ОСОБА_1 звернулась із вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони є співвласниками комунальної (загального користування) квартири АДРЕСА_1 .

Квартира є трьохкімнатною, дві кімнати знаходяться у власності позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_7 , одна кімната знаходиться у власності відповідача ОСОБА_2 , коридор, санвузол та кухня є спільними.

В кінці липня 2018 року в спірну квартиру у кімнату, яка належить ОСОБА_2 вселились відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на час вирішення спору вони продовжують там проживати.

Позивач стверджувала, що вселення цих осіб здійснено без попередньої згоди позивача.

Окрім того, вселені особи порушують правила співмешкання, влаштовують вечірки, поводяться агресивно та аморально.

ОСОБА_1 стверджувала, що звернення до суду є єдиним способом захисту порушеного права, вирішити спір мирним шляхом сторонам не вдається.

Позовними вимогами позивач визначила:

- визнання незаконним вселення ОСОБА_8 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6

-виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Позивач та її представники за час розгляду справи позов підтримали.

Відповідачі позов не визнали, скористались процесуальним правом надання відзиву, стверджуючи, що є членами сім`ї співвласника спірного приміщення, мали законні підстави для вселення у кімнату, яка належить співвласнику ОСОБА_8 . Сусідські стосунки між сторонами не склалися. Побутовий конфлікт між сторонами виник та триває у зв`язку зі спільним користуванням допоміжними приміщеннями спірної квартири.

Третя особа ОСОБА_7 вважала, що позов підлягає задоволенню, сумісне проживання сторін є нестерпним.

Третя особа Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради просив вирішити спір з урахуванням інтересів дітей.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1

Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності від 14.08.1997 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності №202842697 та № 202842532 від 04.03.2020 року.

Згідно довідки про склад зареєстрованих (сім`ї) №Г5-48197-ф/л від 19.03.2020 року Департаменту надання адміністративних послуг ОМР за спірною адресою зареєстровано місце проживання позивача та третьої особи ОСОБА_7

390/1000 частин спірної квартири на праві власності належить відповідачу ОСОБА_8 . Вказане підтверджується договором дарування від 20.07.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстровий № 1397, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.01.2020 року №198400389 .

Відповідач ОСОБА_4 є сином співвласниці зазначеної квартири ОСОБА_8 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

ОСОБА_3 є його дружиною (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 ).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 18.01.2007 року; серії НОМЕР_4 від 15.12.2009 року).

Вказані особи вселились в спірну квартиру за згодою ОСОБА_8 , фактично проживають у її кімнаті.

Сторони спільно користуються допоміжними приміщеннями спірної квартири, що обумовлено статусом спірного майна як комунальна квартира (квартир загального користування).

Сусідські стосунки між сторонами не склалися.

Побутовий конфлікт між сторонами виник та триває у зв`язку зі спільним користуванням допоміжними приміщеннями спірної квартири.

Зазначене визнано сторонами, підтверджується показаннями допитаного в суді свідкав ОСОБА_9 .

Позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів зі спірного питання.

Зазначене підтверджується її заявами до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. від 12.08.2019 року, 19.11.2019 року, 13.02.2020 року, 21.02.2020 року, 19.03.2020 року, 14.04.2020 року, 06.07.2020 року.

29.07.2020 року до Малиновського відділу поліції ГУНП в Одеській області звернулась відповідач ОСОБА_3 із заявою про скоєння ОСОБА_1 , ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Стаття 319 ЦК України встановлює право власника володіти, користуватися, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, не вчиняючи щодо свого майна дій, які суперечать закону.

Співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою майна, яка перебуває у спільній частковій власності (стаття 361 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені також статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, за якими власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) (стаття 64 цього Кодексу) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Особи, яких вселили в житлове приміщення як членів сім`ї наймача, набувають таких же прав на користування житловим приміщенням, як і інші члени сім`ї, якщо не було письмової домовленості про інше.

За статтею 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ЦК України).

Способом захисту порушеного права позивачем обрано виселення відповідачів.

Виселення за законом можливе, зокрема, :

-у разі, коли наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, (ч. 1-2 ст. 116 ЖК).

-в разі, якщо особа самоправно зайняла жиле приміщення (ч. 3 ст. 116 ЖК)

Самоправність вселення відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в квартиру відсутня.

Достатніх, належних доказів для виселення відповідачів в порядку частин 1,2 статті 116 ЖК України позивачем в процесі розгляду справи не надано.

Натомість судом встановлено, що останні як члени сім`ї вселилася за згодою співвласника спірного житла в її окрему кімнату, ОСОБА_8 має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном, а при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна всі співвласники, проживаючі особи мають враховувати правову природу такої власності, в даному випадку спільне користування сторонами приміщеннями коридору, санвузлу та кухні.

За даними Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області на звернення ОСОБА_1 від 12.12.2019 року, 27.04.2020 року, 27.07.2020 року, 10.11.2020 року, 06.05.2020 року, 12.05.2020 року з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 проведена профілактична бесіда зі спірного питання, встановлена законність їх проживання за спірною адресою.

Заходи попередження систематичності порушеннь правил співжиття відповідачами, які б вживались уповноваженими органами, позивачем не доведені.

При вирішенні спору суд враховує також, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п. 2 ст. 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Враховуючи викладене позов є недоведеним позивачем, обраний спосіб захисту права суперечить вимогам закону.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси.

Суддя С.В. Маркарова

Повний текс рішення виготовлений 23.06.2021 року08.06.21