У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року суддя Черкаського районного суду Черкаської області Смоляр О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про зняття арешту з майна, треті особи Черкаський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов`язати Черкаський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна, що накладений головним державним виконавцем ВДВС Черкаського районного управління юстиції Вдовиченко Н.О., згідно постанови від 20.07.2015р. серії ВП №48134970 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію обтяження запис №10494321 про арешт житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, подана суду заява не відповідає вимогам ст.175 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).

Відповідно до п.4, 5 ч.3 ст.175 ЦПК позовна заява має містити зміст позовних вимог (спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні) та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Статтею четвертою ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Зі змісту позову вбачається, що підставою для звернення до суду з позовом стало накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2 в той час, як таке майно належить позивачці. Проте, в обґрунтування позову позивач зазначає, що не погоджується із діями державного виконавця під час здійснення тим виконавчих дій. Разом з тим, законом передбачений спеціальний порядок оскарження дій державного виконавця особами, які не є учасниками виконавчого провадження, що здійснюється в порядку адміністративного судочинства (ст.ст.19, 287 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, виклад обставин в позовній заяві та заявлені позовні вимоги є суперечливими, оскільки позивач не заявляє вимог про визнання права власності та зняття арешту із спірного майна, а заявляє лише вимогу про покладення обов`язку на орган державної виконавчої служби зняти арешт з обтяженого майна, тобто вимогу, що адресована особі, яка не зазначена відповідачем у позові. В той же час відповідачем в позові зазначено юридичну особу ПАТ «Дельта Банк», яка перебуває у стані припинення і до якої, всупереч вимог п.4 ч.3 ст.175 ЦПК, не заявляється ніяких вимог.

Одночасно слід звернути увагу, що вимоги до суб`єкта владних повноважень (яким є орган державної виконавчої служби), за загальним правилом, підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, а до фізичних чи юридичних осіб приватного права цивільного. Відповідно до ст.20 ЦПК не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У цьому контексті слід звернути увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, підставою звернення з позовом про зняття арешту з майна в порядку цивільного провадження є факт порушення цивільного права особи (права власності) та наявність у позивача підстав вважати, що майно, на яке накладено арешт, належить саме йому. Такий позов заявляється одночасно з вимогою про визнання права власності на майно.

Здійснюючи аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, Верховний суд України звертав увагу, що застосовуючи передбачений п.1 ст.2, ст.16 ЦК спосіб захисту цивільного права чи інтересу у справах за позовом про зняття арешту з майна судам необхідно враховувати положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (зі змінами), що такі вимоги мають ґрунтуватися на праві власності або володіння, а тому не підлягають задоволенню без визнання права власності на спірне майно або за позовами не власників або володільців (кредиторів, що не є заставодержателями, в інших зобов`язаннях). У таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту (наприклад, оскарження постанови державного виконавця про арешт майна, припинення дії, яка порушує право).

Таким чином, позивач має визначитись з підставами його звернення до суду і уточнити позовні вимоги, які мають стосуватись саме тієї особи, яка зазначається відповідачем у позові. Зазначене є необхідним, оскільки передумовою ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог є встановлення судом належного відповідача, тобто такого учасника правовідносин, поведінка якого обумовила (прямо або опосередковано) необхідність звернення позивача до суду за захистом його прав чи інтересів. У випадку, коли в позові заявлені вимоги, які передбачають покладення обов`язку вчинення дій іншою особою ніж та, яка зазначена в позові в якості відповідача (неналежний відповідач), то це може бути підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Зазначені обставини перешкоджають суду правильно вирішити питання про відкриття провадження. Тож позивачеві необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог зазначених в цій ухвалі і надати суду позовну заяву з усуненими недоліками.

Відповідно до ст.185 ЦПК, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків

Керуючись ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про зняття арешту з майна залишити без руху і надати позивачеві строк для усунення недоліків тривалістю у п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі не усунення зазначених в ухвалі недоліків до вказаного строку, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Копію ухвали для усунення недоліків надіслати позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О. А. Смоляр