ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року

м. Чернівці

справа № 725/4572/20

провадження №22-ц/822/74/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І. Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Шевченківський районний суд міста Чернівці

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, управління освіти Чернівецької міської ради

апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 жовтня 2020 року, головуючий у першій інстанції Галичанський О.І.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного суду міста Чернівці з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про встановлення факту.

Просив суд встановити факт дослівного списування (запозичення) Шевченківським районним судом м. Чернівці при виготовленні 34-х з 35-ти абзаців мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №727/11669/17 з текстів процесуальних документів управління освіти Чернівецької міської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 жовтня 2020 року у відкритті провадження відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 жовтня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до Першотравневого районного суду міста Чернівці.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не з`ясовано предмет та підстави позову, застосовано норми матеріального права, які не підлягають застосуванню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду міста Чернівці з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про встановлення факту, суд першої інстанції керувався положеннями частини 1, 2 статті 186 ЦПК України та дійшов висновку про те, що є підстави для відмови у відкритті провадження

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що можливість розгляду у суді заяв про визнання чи встановлення фактів незаконності дій/бездіяльності іншого суду під час вирішення та розгляду справ не передбачена, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Встановлення судом факту за такою вимогою буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ) суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону «Про судоустрій і статус суддів» ).

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Згідно з пунктом 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року, засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави.

Оскарження діянь суддів (судів), вчинених у цих правовідносинах, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2018 року у справі № 820/5586/16, від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункт 62), від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, а також постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 636/5534/15).

Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можна оскаржити до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункт 63), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 636/5534/15).

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можна усунути лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 64-65), від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17).

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є встановлення факту дослівного списування (запозичення) Шевченківським районним судом м. Чернівці при виготовленні 34-х з 35-ти абзаців мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №727/11669/17 з текстів процесуальних документів управління освіти Чернівецької міської ради.

Згідно з пунктом «в» статті 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» плагіат - це оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначалися допущення судом плагіату при викладенні мотивувальної частини рішення, порушення права на справедливий суд.

Рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин (частина перша статті 265 ЦПК України).

У частині четвертій статті 265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Вимога ОСОБА_1 про встановлення факту дослівного списування (запозичення) Шевченківським районним судом м. Чернівці при виготовленні 34-х з 35-ти абзаців мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №727/11669/17 з текстів процесуальних документів управління освіти Чернівецької міської ради стосується вчинення судом передбачених процесуальним законом дій, щодо складання мотивувальної частини рішення Шевченківського суду м. Чернівці від 11 жовтня 2019 року, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту дослівного списування (запозичення) Шевченківським районним судом міста Чернівці при виготовленні мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №727/11669/17 передбачатиме оцінку такої діяльності, що є втручанням у здійснення правосуддя Шевченківським районним судом м.Чернівці (див. пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Закони України не передбачають можливість розгляду в суді заяв про визнання чи встановлення фактів незаконності дій/бездіяльності іншого суду під час вирішення та розгляду справ, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення.

Відповідно до частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема якщо позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Приписи пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17).

За змістом пункту 19 Великої хартії суддів (Основоположних принципів) у кожній державі закон чи фундаментальна хартія суддів повинні визначати неналежну поведінку, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність та відкриття дисциплінарного провадження щодо судді.

Тобто, за наявності для цього підстав і у визначеному законом порядку суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за відповідну неналежну поведінку.

Наведене узгоджується з правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/128 (провадження № 14-567св18).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити юридичну визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі можливості звернення до держави з позовом про відшкодування шкоди, зокрема, завданої протиправною бездіяльністю суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 51-52), від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17).

З огляду на наведене позовні вимоги ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду міста Чернівці про встановлення факту дослівного списування (запозичення) Шевченківським районним судом м. Чернівці при виготовленні 34-х з 35-ти абзаців мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №727/11669/17 з текстів процесуальних документів управління освіти Чернівецької міської ради не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

Водночас суд першої інстанції, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, дійшов висновку про те, що така вимога ОСОБА_1 не може розглядатись як спосіб захисту, на порушення норм процесуального права, оскільки належність способу захисту підлягає оцінці при вирішенні спору по суті.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову у відкритті провадження у справі, судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав порушення норм процесуального права.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 жовтня 2020 року змінити в мотивувальній частині, виклавши в редакції цієї постанови.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 21 лютого 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак