Справа № 460/1740/19
Провадження №2/944/268/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Кондратьєвої Н.А.

за участю секретаря судового засідання - Вербенець Т.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Кенцало Лідія Василівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 83 кв.м., житловою площею 60.8кв.м, з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Поріччя Яворівського району Львівської області померла її матір ОСОБА_8 . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, відповідно до якого ОСОБА_8 на випадок своєї смерті все своє майно заповіла їй. До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_8 серед іншого майна належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Вона як спадкоємець за заповітом після смерті матері звернулась із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до приватного нотаріуса Кенцало Л.В. та останньою було заведено спадкову справу №6/2017. Однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом щодо вищевказаного житлового будинку їй було відмовлено з підстав відсутності документів, які посвідчують право власності на даний спадковий будинок. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 31.07.2017 року за нею було визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з допоміжними будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 .Постановою Львівського апеляційного суду від 31.01.2019 року вказане рішення Яворівського районного суду Львівської області було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки на момент відкриття спадщини після смерті матері мав право на обов`язкову частку син спадкодавця ОСОБА_9 , який у момент смерті був повнолітньою працездатною особою, постійно проживав та був зареєстрований в даному будинку, окрім цього в спірному будинку зареєстровані та постійно проживали ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також ОСОБА_4 , який не був залучений до участі в справі і права якого були порушені у зв`язку з визнанням за нею права власності на спірне нерухоме майно. Однак ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, тобто за місяць після смерті спадкодавця ОСОБА_8 , не прийнявши спадщини у вигляді обов`язкової частки. ОСОБА_9 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 з останньою постійно не проживав, а також не подав заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України до відповідача ОСОБА_4 та третіх осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не переходить право на спадкування обов`язкової частки їх батька ОСОБА_9 після смерті спадкодавця ОСОБА_8 . Враховуючи відсутність реєстрації права власності на житловий будинок в порядку спадкування за спадкодавцем ОСОБА_8 вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права шляхом оформлення спадщини в нотаріальному порядку, відповідач по справі ОСОБА_4 безпідставно заперечує її право на спадкування за заповітом щодо спірного будинку, а відтак просить позов задовольнити.

Ухвалою від 09.04.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

15.05.2019 року відповідачем ОСОБА_4 скеровано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначає, що він від дня свого народження проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним зареєстровані та проживають його брати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, однак ні він, ні будь-хто інший не порушує її права, у позивача немає жодних підстав для звернення до суду із вказаним позовом про визнання права власності на будинок, в якому зареєстровані він та його брати, оскільки як спадкового майна в принципі за померлою бабцею немає. Окрім цього вказаний позов вже було вирішено в судовому порядку та в задоволенні якого було відмовлено, постанова Львівського апеляційного суду не оскаржувалась та набрала законної сили. У позові позивач не зазначає, що судом апеляційної інстанції встановлено, що довідка видана Нагачівською сільською радою №1548 від 20.07.2018 року не є належним та допустимим доказом в підтвердження наявності безспірного одноособового права володіння, користування та розпорядження згаданого будинку з врахуванням того, що померла була головою двору за згаданою адресою, а також в ньому зареєстровані та проживають інші особи, одним з яких є він, ОСОБА_4 . Окрім цього за життя бабця ОСОБА_8 не набула права власності на вказаний житловий будинок, оскільки у довідці Нагачівської сільської ради зазначено, що житловий будинок числиться за ОСОБА_8 , однак не належить їй, станом на 29.12.2012 року житловий будинок на праві особистої власності не зареєстровано і свідоцтво про право власності не видавалось. Право власності на оспорюваний житловий будинок було зареєстровано вперше на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31.07.2018 року, що свідчить про той факт, що за ОСОБА_8 не було зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок. Зважаючи на викладене, вважає, що у суду немає правових підстав визнавати право власності на спадкове майно за позивачем, яке за життя не належало ОСОБА_13 , а відтак просить у задоволенні позову відмовити.

02.12.2019 року представником позивача на адресу суду було скеровано відповідь на відзив, в якому зазначає, що факт реєстрації та проживання у житловому будинку відповідача та третіх осіб не дає будь-яких правових підстав щодо набування права власності на нерухоме майно. Відсутність зареєстрованого права власності на спірне будинковолодіння за ОСОБА_8 та заперечення такого права відповідачем зумовило необхідність звернення з відповідним позовом до суду. Оспорювана довідка була видана виконкомом Нагачівської сільської ради на підставі записів погосподарської книги, згідно яких головою господарства з адресою: АДРЕСА_1 , була вказана покійна ОСОБА_8 і в даній погосподарській книзі зареєстрований спірний житловий будинок як об`єкт нерухомого майна, а тому покликання ОСОБА_4 про те, що на день смерті ОСОБА_8 житловий будинок не був зареєстрований відповідно до законодавства, а відтак не було набуто останньою право власності на нього, не відповідаєдійсним обставинам справи.

Ухвалою суду від 03.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що батько та матір одружились, у 1968 році було збудовано спірний будинок батьком та матір`ю, в 1979 році батько помер, а мати залишилась одна з сином ОСОБА_4 та невісткою, а тому позивач забрала матір до себе в с. Поріччя. 31 рік мати проживала з нею, вона за нею доглядала, мати склала на неї заповіт. У вказаному будинку залишились проживати брат ОСОБА_14 зі своєю дружиною та їхній син ОСОБА_15 . ОСОБА_9 помер у 2017 році. Зазначила, що право власності на спірний житловий будинок не оформлено, а відповідач та треті особи проживали та проживають у спірному будинку і по факту проживання мають право оформити свою частку.

Представник позивача - адвокат Варениця В.С. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав наведених у такому та просив такий задовольнити. Додатково зазначив, що ОСОБА_8 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_9 . До складу спадщини увійшли будинок та земельна частка (пай). Спірний житловий будинок був збудований ОСОБА_8 та її чоловіком. На момент смерті чоловіка ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) господарство рахувалось як робітничий двір. Згідно будинкової книги ОСОБА_16 була головою двору. На будинок право власності оформлено не було. На час смерті ОСОБА_8 відповідач ОСОБА_4 не проживав з нею, а тому право спадкування по трансмісії до нього не переходить. Відповідач може претендували на ј після смерті батька. ОСОБА_8 не проживала за адресою: АДРЕСА_1 більше 10 років, а можливо і більше 30 років.

Представник відповідача - адвокат Мельник Р.С. в судовому засіданні позов заперечив в повному обсязі та просив у задоволенні такого відмовити, оскільки 31.07.2017 року рішенням суду було визнано право власності за ОСОБА_3 . Позивач бажала отримати спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, оскільки не було зареєстровано право власності після померлої ОСОБА_8 . Відповідач звернувся до апеляційного суду із скаргою на рішення, оскаржував не з підстав спадкування по трансмісії, а тому, що даний будинок не було зареєстровано за ОСОБА_8 та всі особи, які були зареєстровані за вказаною адресою мали право на приватизацію, а відтак позивач має право лише на 1/5 частину житлового будинку. Апеляційний суд звернув увагу на те, що довідка сільської ради не є належним доказом у справі, оскільки ОСОБА_8 була головою двору, а ОСОБА_4 не був залучений до розгляду справи. Ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_3 не проживали у спірному житловому будинку, не доглядали за ним, не здійснювали добудов. Добудову до спірного житлового будинку здійснювали батьки відповідача та його брати. Сама ж позивач з 2017 року і по даний час не бере участі в утриманні будинку. На даний час право власності не скасовано, хоча наявне рішення суду, що набрало законної сили. Враховуючи наведене, підстави для задоволення позову відсутні.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її рідною сестрою, а відповідач - племінником. Пояснила, що її батько, матір, позивач та вона розібрали стару хату, у 1968 році на місці старої хати розпочали будівництво нового будинку, який завершили у 1974 році, після цього жодних добудов не було. Вважає, що опискою є те, що в будинковій книзі записано площу будинку 48кв.м., адже могло бути переписано із старих документів. Вказаний житловий будинок, 12 років тому матір заповіла доньці ОСОБА_3 , оскільки її син ОСОБА_9 з дружиною зловживали алкогольними напоями, мали 10 дітей, 4 з яких померло, іншим вона особисто допомагала і ці діти вижили. У 1968 році вона пішла за невістку, претензій на вказаний житловий будинок вона не має, оскільки позивач забрала матір до себе в с.Поріччя, доглядала її протягом 30 років, до самої смерті, ні брат ОСОБА_9 , ні його сім`я жодного разу не приїжджали до ОСОБА_8 .Ще за життя матір з пенсії оплачувала комунальні послуги за вказаний будинок. 13 років тому у будинку відрізали усі комунікації за неоплату, оскільки матір більше не оплачувала комунальні послуги. У 2015 році свідок самостійно оплатила заборгованість по комунальних послугах, щоб до будинку підключили світло та газ. Матір давала кошти брату ОСОБА_9 , щоб той оплачував комунальні послуги, натомість той витрачав їх на алкоголь, згодом свідок оплачувала з пенсії брата та лише останні 4 роки відповідач самостійно оплачує комунальні послуги.

Треті особи - ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду.

Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Кенцало Л.В. в судове засідання не з`явилась, на адресу суду скерувала клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, покази свідка та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 було побудовано в період 1970-1975 роківта його інвентаризаційна вартість станом на 15.05.2017 року становила 196637 грн, що стверджується технічним паспортом на вказаний садибний житловий будинок.

Як вбачається з погосподарської книги за 1991-1999 роки по с.Нагачів, що не заперечується сторонами, даний житловий будинок відносився до майна колгоспного двору, станом на 15.04.1991 року головою господарства була ОСОБА_8 , членами були: її син ОСОБА_9 , невістка ОСОБА_18 , онук ОСОБА_19 , онука ОСОБА_6 , онук ОСОБА_7 , онук ОСОБА_4 .

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі ст.ст.120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення ст.ст.17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року №112/5, а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року №69, які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 року №48.

Таким чином судом встановлено, що станом на 15.04.1991 року спірне будинковолодіння належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , тобто вказані особи, зокрема ОСОБА_8 , набули права власності по 1/7 частині спірного будинку як колишні члени колгоспного двору.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16.01.2017 року, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .Після її смерті відкрилася спадщина по заповіту на належну їй 1/7 частину спірного будинковолодіння.

Відповідно до заповіту, складеного 24.10.2008 року та посвідченого секретарем Нагачівської сільської ради Яворівського району Львівської області, зареєстровано в реєстрі за №719, ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_20 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47259843 від 29.03.2017 року, приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округуКенцало Л.В. 29.03.2017 року було заведено спадкову справу №60452396 після смерті ОСОБА_8 .

Згідно із довідкою №1548 від 20.07.2017 року, виданою виконкомом Нагачівської сільської ради Яворівського району Львівської області, житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , числиться за померлою ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Кенцало Л.В. від 21.07.2017 року, ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після померлої ОСОБА_8 , оскільки відсутні документи, що посвідчуються право власності на даний житловий будинок.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 31.07.2017 року було визнано за ОСОБА_3 як спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 31.01.2019 року рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31.07.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні ОСОБА_21 до Нагачівської сільської ради Яворівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування постанови суд зазначив, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 мав право на обов`язкову частку син спадкодавця ОСОБА_9 , який на момент смерті спадкодавця був повнолітньою непрацездатною особою, постійно проживав і був зареєстрований в даному будинку. Також вказано, що в спірному будинку зареєстровані та постійно проживають ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також ОСОБА_4 , який не був залучений до участі в справі і права якого були порушені у зв`язку з визнанням за ОСОБА_3 права власності на спірний будинок.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 17.02.2017 року, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із відповіддю Яворівської державної нотаріальної контори №247/01-16 від 14.05.2021 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №64716068 від 14.05.2021 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Яворівській державній нотаріальній конторі та в інших нотаріальних конторах не заводилась.

Ознайомившись з матеріалами спадкової справи №6/2017 щодо майна померлої ОСОБА_8 судом встановлено, що ОСОБА_17 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 відмовились від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 , інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні - немає.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі неприйняття спадщини або в разі відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Частиною 3 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строк встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Положеннями ч.1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_3 є спадкоємицею на 1/7 частину спірного житлового будинку за заповітом після смерті ОСОБА_8 від 24.10.2008 року, однак відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок унеможливлює належне оформлення спадкових прав, тому суд вважає, що за ОСОБА_3 слід визнати право власності на 1/7 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 60, 81, 213-215 ЦПК України, суд, -

у хвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Кенцало Лідія Василівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/7 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.06.2021 року.

Повне найменування сторін.

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН суду невідомий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа - ОСОБА_5 , дата народження та ІПН суду невідомі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа - ОСОБА_6 , дата народження та ІПН суду невідомі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа - ОСОБА_7 , дата народження та ІПН суду невідомі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа - Приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Кенцало Лідія Василівна, місце знаходження: вул.М.Шашкевича, 8/1 м.Яворів Львівської області.

Суддя Н.А. Кондратьєва