Провадження № 2-з/638/332/21
УХВАЛА

Іменем України

29 червня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Латки І.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ майна шляхом визначення частки та визначення порядку користування майном,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ майна шляхом визначення частки та визначення порядку користування майном, в якій він просить суд зобов`язати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради провести інвентаризацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виготовити технічний паспорт та надати його позивачу; зобов`язати відповідачів забезпечити вільний доступ позивачу та працівникам КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення її технічної інвентаризації та не перешкоджати у її проведенні.

В обґрунтування заяви зазначив, що квартира, що належить сторонам, є ізольованою трикімнатною квартирою. Позивач вважає, що технічна можливість виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, відсутня, що додатково може бути встановлено експертизою. У такому разі може бути лише встановлено порядок користування приміщеннями квартири, про що і заявлено позов. Це можливо лише шляхом надання кожній із сторін в користування однієї з житлових кімнат, а інші допоміжні приміщення необхідно залишити в спільному користуванні. Квартира має загальну площу 70,8 кв.м., житлову площу 41,0 кв.м., складається з 3-х житлових кімнат, до двох з яких є балкони, двох коридорів, кухні, ванної та вбиральні. Технічний паспорт на квартиру та доступ до неї у позивача відсутні, а тому він на даний час позбавлений можливості зазначити точні відомості про розмір окремих приміщень у квартирі та їх точну назву, а також самостійно провести технічну інвентаризацію квартири. Відповідно до цього і суд не має можливості встановити точний варіант користування майном. Позивач зазначає, що вказаний вид забезпечення позову передбачений законодавством і є цілком співмірним із позовними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Отже, заяву про забезпечення позову розглянуто без проведення судового засідання в порядку письмового провадження згідно із ч. 7 ст. 13 ЦПК України.

Розглянувши вищенаведену заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З викладеного вище вбачається, що підставою для забезпечення позову може слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктами 3, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

З аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом спору у даній справі є виділ майна шляхом визначення частки та визначення порядку користування майном.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову представник позивача обґрунтував тим, що без надання технічного паспорту суд позбавлений можливості встановити точний варіант користування житлом, а позивач доступу до технічного паспорту не має.

При цьому, в заяві про забезпечення позову не наведено належних і переконливих доказів, що невжиття таких заходів забезпечення позову, застосування яких заявлено представником позивача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на необхідність проведення технічної інвентаризації задля подальшого розгляду справи не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову в зазначений ним спосіб.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ майна шляхом визначення частки та визначення порядку користування майном відмовити.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 29 червня 2021 року.

Суддя І.П. Латка