УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року

м. Київ

справа № 754/12240/13-ц

провадження № 61-9947ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

У 2013 році ТОВ «Факторинг Україна» звернулося в суд із з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 112 613,29 доларів США, що еквівалентно 900 118,03 грн та пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 171 461,60 грн, а всього - 1 071 579,63 грн.

У березні 2021 року ОСОБА_1 подала на вказане судове рішення апеляційну скаргу та просила поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що працювала за кордоном, а тому не могла вчасно звернутися в суд за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року в складі колегії суддів Андрієнко А. М., Соколової В. В., Поліщук Н. В. у відкритті апеляційного провадження відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що відповідно до вимог частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Апеляційна скарга подана 01 березня 2021 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення суду. Суд встановив, що ОСОБА_1 була присутня під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду та отримала його повний текст у вересні 2013 року. Обставин щодо існування непереборної сили, що призвела до пропуску строку на апеляційне оскарження, відповідачем в апеляційній скарзі наведено не було.

15 червня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року.

Щодо оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року слід зазначити таке.

Системне тлумачення частини другої статті 17, пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що касаційному оскарженню підлягають рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року в апеляційному порядку не переглядалося, а отже не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, наявна передбачена пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України підстава для відмови у відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року.

Щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року слід зазначити наступне.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до цього суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що починаючи з 04 березня 2013 року вона перебувала у трудових відносин із компанією, що знаходиться у Російській Федерації, та через сувору трудову дисципліну не мала можливості приїздити в Україну.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Як свідчить тлумачення частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Апеляційний суд установивши, що ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у березні 2021 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а випадки поновлення строку на підставі частини другої статті 358 ЦПК України не підтверджено, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, відсутні.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. М. Русинчук