Справа №443/616/19
Провадження №2/443/375/21
РІШЕННЯ

іменем України

19 лютого 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивачка) подала до суду позовну заяву до ОСОБА_2 (відповідачка), у якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який належав колгоспному двору, головою якого був її батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що ціле домоволодіння в АДРЕСА_1 належало колишньому колгоспному двору, головою якого був її батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 30.06.1990 це домоволодіння рахувалося за ОСОБА_3 голова двору, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , члени двору ОСОБА_2 дружина та ОСОБА_1 дочка. За життя 13.02.2002 батько склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів їй. На даний час їй належить частка у майні колгоспного двору як члену цього двору та частка у майні колгоспного двору, яку вона успадкувала після смерті батька за заповітом. Її матері ОСОБА_2 належить відповідна частка у майні колгоспного двору як члену цього двору, однак вона подала до суду заяву, в якій відмовилася від цієї частки.

Відповідач правом на подання відзиву не скористалася.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та просить суд його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Крім цього, у заяві зазначила, що на частку у майні колгоспного двору не претендує.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 подала заяву про розгляд підготовчого засідання за її відсутності та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.48).

Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову повністю та непретендування на частку у майні колгоспного двору (а.с.52).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 28.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.44-45).

Ухвалою підготовчого засідання від 19.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.50).

Суд, заслухавши пояснення позивачки, з`ясувавши обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.01.1974 (а.с.16).

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 одружилися ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №3) і після одруження прізвище дружини змінено на « ОСОБА_6 », про що свідчить свідоцтво про одруження від 02.06.2000 (а.с. 17).

Згідно з технічним паспортом від 31.12.2018, в АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 112,1 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: сараєм «Б», сараєм «В», сараєм «Г», гаражем «Д», сараєм «Е», сараєм «Ж», літньою кухнею «З», воротами 1, огорожею 2, колодязем «к» (а.с.5-8).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20.03.1989 цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради №90 від 16.03.1989 (а.с.9).

13.02.2002 ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рудянської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №32, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом буде мати право дочці ОСОБА_1 (а.с.18).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Руда Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 від 01.08.2018 (а.с.10).

Згідно з витягом з погосподарської книги с. Руда Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 28.03.2019 №01, будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за колгоспним двором, станом на 30.06.1990 року в склад колгоспного двору входили голова двору ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та члени колгоспного двору: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Відповідно до довідки ВК Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської ради від 03.04.2019, ОСОБА_3 постійно був зареєстрований і проживав в с. Руда Жидачівського району Львівської області до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті і на день смерті з ОСОБА_3 були зареєстровані дружина ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_1 , зять ОСОБА_5 , внучка ОСОБА_8 , внук ОСОБА_9 по даній адресі. Заборони та арешту на нерухоме майно по даних виконкому Гніздичівської селищної ради немає. Заповіт від ОСОБА_3 посвідчувався в користь дочки ОСОБА_1 (а.с.12).

Приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу постановою від 29.03.2019 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.4).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права власності на частку у майні колгоспного двору як члена цього двору та як останнього його члена, а також права на спадкування за заповітом після смерті батька і неможливістю реалізації цього права через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Так, стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_3 . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали голова двору ОСОБА_3 , члени колгоспного двору: дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному належить по 1/3 частці цього двору.

За життя 13.02.2002 ОСОБА_3 зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме йому на день його смерті і на що він за законом буде мати право заповів дочці ОСОБА_1 . Спадкоємиця за заповітом ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, оскільки на час її відкриття постійно проживала з спадкодавцем та не заявляла про відмову від неї.

Крім цього, суд зауважує, що відповідачка ОСОБА_2 визнала позов повністю та ствердила суду, що не претендує на частку у майні колгоспного двору, про що подала відповідну заяву. За таких обставин, належна відповідачці ОСОБА_2 частка у колгоспному дворі переходить тому з членів колгоспного двору, хто є останнім його членом і не заявляв про непретендування на частку у ньому, а саме: до позивачки ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 належить: 1/3 частка у майні колгоспного двору як його члену, 1/3 частка у майні колгоспного двору як спадкоємиці за заповітом після смерті батька, а також 1/3 частка у майні колгоспного двору як останньому його члену.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 (право власності на цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами) не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: Львівська область, Жидачівський район, с. Руда, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: Львівська область, Жидачівський район, с. Руда, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про визнання права власності на житловий будинок задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А-1», разом з господарськими будівлями і спорудами (сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», гараж «Д», сарай «Е», сарай «Ж», літня кухня «З», ворота 1, огорожу 2, колодязь «к»), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23 лютого 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів