Номер провадження: 22-ц/813/4499/21
Номер справи місцевого суду: 1519/2-4141/11
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на порушення позичальником умов договору.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2011 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк», заборгованість за кредитним договором від 28.08.2007 року № 1881-н у розмірі 93820,07 доларів США 07 центів, у тому числі: прострочену заборгованість за кредитом - 10625,00 доларів США; залишок заборгованості за кредитом - 49375,00 доларів США; борг по відсоткам - 25099,00 доларів США; заборгованість за пенею по кредиту - 1305,87 доларів США; заборгованість за пенею по відсоткам - 7414,21 доларів США. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк», судовий збір 1700 гривень та витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 120 гривень.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.08.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2011 року - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_3 від 31.07.2013 року - відхилено, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30.08.2012 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.08.2016 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження за апеляційної скаргою від 08.07.2016 року на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2011 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2011 року скасувати та відмовити ПАТ «Державний ощадний банк України» у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.10.2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2011 року закрито.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31.10.2016 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У повному обсязі рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що:

-28 серпня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №1881-н, згідно якого останньому був наданий кредит в сумі 60 000 дол. США строком до 28 серпня 2017 року, зі сплатою 14 % відсотків річних (том, а.с. 19-23);

-в забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №1881- н від 28.08.2007 року, між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 , було укладено договір поруки №1 від 28.08.2007 року, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_2 , що виникають з умов кредитного договору (том 1, а.с.24-26);

-28.08.2007 року в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №1881-н від 28.08.2007 року, між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , було укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а.с.14-18);

-ПАТ «Державний ощадний банк України» як правонаступник Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за всіма правами та обов`язками, є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (том 1, а.с.63-68, 98-108);

- через невиконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором №1881-н від 28.08.2007 року, станом на 12.01.2011 року утворилася заборгованість відповідачів перед ПАТ «Державний ощадний банк України», в розмірі 93820,07 доларів США, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 10625,00 доларів США; залишку заборгованості за кредитом 49375,00 доларів США; боргу по відсоткам 25099,0 доларів США; заборгованості за пенею по кредиту - 1305,87 доларів США; заборгованості за пенею по відсоткам - 7414,21 доларів США (а. с. 7-13);

-позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, однак відповідачі від виконання своїх зобов`язань ухиляються;

-з метою досудового врегулювання спірних правовідносин, позивач звертався до відповідачів з повідомленням про виконання зобов`язань по кредитному договору в добровільному порядку, але останні свої зобов`язання відповідно до кредитного договору не виконують (том 1, а.с.34,35,36).

Судова колегія виходить з такого.

Згідно з ст. 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Дана норма спрямована на забезпечення реальної можливості захисту прав громадян, які фактично пропустили строк на апеляційне оскарження, але пропустили його з поважних причин: зокрема, коли суд вирішив питання про права і обов`язки особи, яку не було своєчасно повідомлено про розгляд справи в апеляційній інстанції або вона не була залучена до участі у справі.

Враховуючи, що справа фактично вже переглядалася в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , апеляційна скарга ОСОБА_1 переглядається в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

Такими доводами виходячи зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 у порівнянні з доводами, які розглядалися судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_3 є доводи про недоведення Банком дотримання вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та договору відновлювальної кредитної лінії №1881-н від 28.08.2007 року щодо надіслання (отримання) вимоги про дострокове повернення кредиту.

В контексті зазначених доводів судова колегія звертає увагу, що вірно встановивши обставини видачі кредиту і невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків у відповідності до узгодженого графіку, який міститься в додатку № 1 до Договору, суд першої інстанції стягуючи заборгованість за кредитом у повному обсязі, не звернув уваги на таке.

Як вбачається з матеріалів справи укладений між сторонами договору відновлювальної кредитної лінії №1881-н від 28.08.2007 року кредит виданий відповідачу на підставі заяви про видачу готівки від 28.08.2007 року у розмірі 60 000 доларів США, що становило еквівалент 303 000 грн. (том 1, а.с. 172).

Кредит у відповідності до п. 1.2. договору відновлювальної кредитної лінії №1881-н від 28.08.2007 року виданий на споживчі цілі з остаточним терміном повернення 28.08.2017 року.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 416 ч.2 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на

У постанові від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла до правого висновку що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

В матеріалах справи містяться:

- повідомлення Банку до позичальника ОСОБА_2 від 19.05.2008 року, згідно з яким Банк повідомляє ОСОБА_2 про наявність заборгованості по чергових платежах за відсотками у розмірі 10 547 грн., яку необхідно погасити до 31.05.2008 року та попереджає про можливість застосування заходів примусового стягнення заборгованості у разі не погашення її у зазначений у даному повідомленні строк;

- повідомлення Банку до поручителя ОСОБА_3 з нерозбірливою датою. Проте зі змісту даного повідомлення вбачається, що Банк інформує поручителя ОСОБА_3 про наявність станом на 13.01.2010 року простроченої заборгованості за Кредитом у розмірі 10 525,00 доларів США та за відсотками 25 099,99 доларів США, яку просить поручителя погасити до 19.01.2011 року і попереджає про можливість застосування заходів примусового стягнення заборгованості у разі не погашення її у зазначений в повідомленні строк - 19.01.2011 року (том 1, а. с. 34);

- вимога Банку до позичальника і майнового поручителя від 09.07.2008 року в якій зазначається, що станом на 01.07.2008 року виникла прострочена заборгованість 4 370,98 доларів США в тому числі за відсотками - 4 177,05 доларів США, пеня за прострочення сплати відсотків - 193,93 доларів США. Банк вимагає сплатити заборгованість до 15.07.2008 року і у разі непогашення зазначає про дострокове повернення кредиту 60 000 доларів США зі зверненням стягнення на предмет іпотеки (том 1, а.с. 35).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача ОСОБА_2 вказувала, що Банк не надав доказів відправлення вимоги про дострокове стягнення кредиту і заперечувала факт отримання такої вимоги.

До справи Банком додано конверт про відправку кореспонденції на адресу ОСОБА_2 який повернуто до відправника зі зворотнім повідомленням з позначкою за перебігом терміну зберігання.

Проте з інформації на конверті і на повідомленні вбачається, що дана кореспонденція була відправлена у травні 2008 року і тому не стосується вимоги про дострокове повернення кредиту від 09.07.2008 року.

Що стосується змісту повідомлення Банку до позичальника ОСОБА_2 від 19.05.2008 року, то даний документ не є вимогою про дострокове повернення кредиту, оскільки в даному повідомленні йдеться про наявність у позичальника заборгованості по чергових платежах за відсотками у розмірі 10 547 грн., яку необхідно погасити до 31.05.2008 року та попереджає про можливість застосування заходів примусового стягнення заборгованості у разі не погашення її у зазначений у даному повідомленні строк.

Доказів про відправлення саме вимоги про дострокове повернення кредиту до справи не надано.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги встановлені у справі обставини та що кредитодавець звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, не дотримавши вимоги частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо досудового врегулювання спору, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог в частині дострокового стягнення коштів за договором.

Тобто стягненню в даному випадку, згідно з встановленими обставинами, підлягали лише вимоги в частині простроченої (непогашеної) заборгованості за кредитом, яка утворилася станом на 12.01.2011 року у відповідності до графіку, також за процентами за користування кредитом та пенею на зазначену дату, зокрема: тіло кредиту - 10 625 доларів США, проценти - 25 099,99 доларів США, пеня за прострочення тіла кредиту - 7 414,21 доларів США, пеня за прострочення сплати процентів - 1 305,87 доларів США, а всього на загальну суму 44 445,07 доларів США.

Оскільки відповідач не довів факт оплати вказаної заборгованості і не спростував таким чином нараховану позивачем заборгованість на загальну суму 44 445,07 доларів США, в тому числі: тіло кредиту - 10 625 доларів США, проценти - 25 099,99 доларів США, пеня за прострочення тіла кредиту - 7 414,21 доларів США, пеня за прострочення сплати процентів - 1 305,87 доларів США, - вказаний розмір заборгованості підлягає стягненню на користь позивача.

Позовні вимоги про стягнення залишку заборгованості за тілом кредиту станом на час розрахунку заборгованості на час звернення до суду - 49 375 доларів США по якій строк на час звернення до суду з позовом не настав слід залишити без задоволення, як передчасних.

Враховуючи наведене, рішення суду підлягає зміні з підстав та обґрунтувань, які викладені в цій постанові суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Судова колегія вважає за необхідне роз`яснити, що позивач у зв`язку із закінченням строку кредитування 28.08.2017 року не позбавлений права звернутися до суду з вимогою про стягнення решти заборгованості.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.2 п.3 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив 1 820 грн. Позов з урахуванням нового судового рішення задоволено на 47,4 %. Тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 862 грн. 68 коп. (1820*47,4%).

За подання апеляційної скарги апелянтом сплачено 3 106 грн. Апеляційну скаргу задоволено на 52,6%. Тому з позивача на користь апелянта слід стягнути 1 633 грн. 76 коп. (3106*52,6 %).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2011 року змінити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 28.08.2007 року № 1881-н у загальному розмірі 44 445,07 доларів США, в тому числі: тіло кредиту - 10 625 доларів США, проценти - 25 099,99 доларів США, пеня за прострочення тіла кредиту - 7 414,21 доларів США, пеня за прострочення сплати процентів - 1 305,87 доларів США.

В решті вимог - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

В порядку зміни розподілу судових витрат стягнути у рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір у розмірі 862 грн. 68 коп., тобто по 431 грн. 34 коп. з кожного.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 633 грн. 76 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 09.02.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк