Апеляційне провадження № 22-ц/824/2929/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 357/6260/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПриватБанк», подану його представником Криловою Оленою Леонідівною,

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого 6 листопада 2020 року в приміщенні суду під головуванням судді Орєхова О.І.,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 03.11.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн, який в подальшому збільшено до 3500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 31.03.2020 утворилася заборгованість перед банком в розмірі 122 297,69 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3605,57 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 111 792,23 грн.; пені в розмірі 600,00 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 5 799,89 грн.

З огляду на викладене, просило стягнути з відповідача 122 297,69 грн. заборгованості за кредитним договором та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2020 року позовні вимогиАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором б/н від 03.11.2011 у сумі 4205,57 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів та штрафів скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в цій частині.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд неповно з`ясував обставини справи та не надав оцінки доказам, поданим на підтвердження заявлених банком вимог, оскільки до позовної заяви було додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що є належним підтвердженням заявлених вимог про стягнення процентів та штрафів. Тобто, сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору кредитування.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України не надходило.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 03.11.2011 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписанням цієї заяви він відповідно до ст.634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк».

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що він виконав свої зобов`язання за договором.

На підтвердження вказаної обставини позивач надав: анкету-заяву від 03.11.2011 року (а.с. 22), розрахунок заборгованості (а.с. 9-12) виписку за договором (а.с.13-19), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 20), довідка про видані картки (а.с. 21), довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 23) та копію примірнику Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 24-47).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок не виконав.

Відповідно до наданого суду розрахунку, станом на 31.03.2020 утворилася заборгованість перед банком в розмірі 122 297,69 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3605,57 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 111 792,23 грн.; пені в розмірі 600,00 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 5 799,89 грн.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та пені сторони не оскаржують, а тому у вказаній частині рішення не є предметом апеляційного розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштам та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що заява, підписана відповідачем, не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді визначених відсотків як плати за отримані кошти та штрафів. Надані позивачем Умови і правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, заборгованість за процентами, заборгованість за пенею, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, в апеляційній скарзі обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на примірник Умов та Правил надання банківських послуг.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим примірником з Умов та правил ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету від 03.11.2011 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Разом з тим суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявна підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а. с. 23).

Судом встановлено, що у довідці про умови кредитування, сторонами погоджено проценти за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості, а також штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, а саме 500 грн.+5% відсотків від суми заборгованості по кредитному договору, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій(а. с. 23).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Згідно з положенням статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 111 792,23 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 5 799,89 грн. відповідає умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді.

З наданого суду розрахунку вбачається, що заборгованість по процентам розрахована виходячи з передбаченого договором розміру.

Однак, оскільки рішенням суду першої інстанції з відповідача стягнуто пеню у розмірі 600 грн, вказане рішення в цій частині представником банку не оскаржується, а тому вимоги щодо стягнення штрафів є подвійною відповідальністю та не підлягають задоволенню.

Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за процентами є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У порушення статей 89, 263-265 ЦПК України суд першої інстанції в частині стягнення процентів неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з викладеним, на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають до стягнення судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 3153,00 грн.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 2,3 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2020 року в частині вимог про стягнення процентів скасувати та ухвалити по справі в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за процентами у розмірі 111 792 (сто одинадцять тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді: