Єдиний унікальний номер 233/1361/20
Номер провадження 22-ц/804/671/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 233/1361/20 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року (суддя Мартиненко В.С., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Костянтинівка Донецької області, текст повного судового рішення складено 15 грудня 2020 року),-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він не вчинював дисциплінарний проступок, який полягав у відсутності на робочому місці більше 3 годин без поважних причин, а наказ про звільнення було винесено з порушенням вимог передбачених трудовим законодавством. Просив визнати незаконним та скасувати наказ №96к від 24 лютого 2020 року про звільнення його за прогул, поновити на посаді майстра автомобільної газонаповнювальної компресорної станції ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» з 24 лютого 2020 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 24 лютого 2020 року по день ухвалення рішення у справі.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане судове рішення позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не навів в рішенні переконливих мотивів відхилення їх показань, взявши до уваги показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перебувають у службовому підпорядкуванні відповідача у справі що, на думку скаржника, ставить під сумнів їх правдивість та достовірність. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що службове розслідування згідно з наказом № 20 від 17 січня 2020 року проводилося щодо обставин, до яких він не мав відношення. Службового розслідування щодо вчинення ним дисциплінарного проступку у вигляді прогулу, як передбачено нормативними документами ДП «Укравтогаз», не проводилось, відповідно письмових пояснень на ім`я керівника підприємства з цього приводу він не надавав. Крім того, суд також не звернув уваги на те, що згідно з доповідною запискою начальника відділу фінансової безпеки та розслідувань ОСОБА_10 від 28.01.2020 року та наказу №96к від 24.02.2020 року днем встановлення дисциплінарного проступку є 11.01.2020 року. А тому, на думку скаржника, відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення повинно бути застосовано не пізніше 11.02.2020 року. Враховуючи те, що він з 10.02.2020 року до 21.02.2020 року знаходився на лікарняному 12 днів, то дисциплінарне стягнення повинно бути застосовано не пізніше 23.02.2020 року. Отже, відносно нього була повністю порушена процедура проведення службового розслідування та процедура накладення дисциплінарного стягнення.

Від ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В відзив зазначено, що наказ про звільнення ОСОБА_1 є обґрунтованим, таким, що відповідає приписам чинного законодавства, та не підлягає скасуванню, звільнення позивача було проведено з дотриманням чинного трудового законодавства.

Позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача за довіреністю адвокат Пікульська К.В. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 12.02.2019 року працював майстром автомобільної газонаповнювальної компресорної станції м. Костянтинівка Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», що підтверджується наказом по особовому складу ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 11 лютого 2019 року за № 07к, копія якого долучена до матеріалів справи. Згідно з довідкою ДП «Укравтогаз» №90 від 30.04.20 року середня заробітна плата ОСОБА_1 складала 644, 74 грн.

Робочим місцем ОСОБА_1 є територія автомобільної газонаповнювальної компресорної станції, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 11 січня 2020 року на підприємстві була встановлена тривалість робочого дня 7 години 25 хвилин з 8-00 години до 16-00 години. Вказані обставини визнаються сторонами.

11 січня 2020 року заступником директора з безпеки ОСОБА_15., провідним інженером відділу інформаційної та кадрової безпеки ОСОБА_7., машиністом КУ АГНКС м. Костянтинівка ОСОБА_9 , наповнювачем балонів КУ АГНКС м. Костянтинівка ОСОБА_8 складено акт від 11.01.2020 року про відсутність працівника ОСОБА_1 на робочому місці у період з 08-00 години до 08-20 години та у період з 12-05 години до 16-00 години та акт перевірки змінного журналу від 11.01.2020 року, копії яких долучено до матеріалів справи разом із копіями письмових пояснень працівників АГНКС м. Костянтинівка ОСОБА_8 , ОСОБА_9

17 січня 2020 року начальником відділу інформаційної та кадрової безпеки ДП «Укравтогаз» ОСОБА_16 від ОСОБА_1 було відібрано пояснення щодо замаху на крадіжку СПГ на АГНКС м. Костянтинівка, що мало місце 11 січня 2020 року, а також щодо його відсутності на робочому місці 11 січня 2020 року у період часу з 8-00 години до 8-20 години та з 12-05 години до кінця робочого часу. В своєму поясненні щодо відсутності на робочому місці у період з 12-05 години до кінця робочого часу ОСОБА_1 пояснював, що в зазначений час був на робочому місці, а на роботу запізнився з поважних причин - через поломку транспортного засобу по дорозі.

Також 17 січня 2020 року головою Комісії з проведення службового розслідування - начальником відділу фінансової безпеки та розслідувань ОСОБА_10 в присутності членів Комісії начальника відділу інформаційної та кадрової безпеки ОСОБА_16 та провідного інженера відділу інформаційної та кадрової безпеки ОСОБА_7 складено акт про те, що майстер АГНКС м. Костянтинівка ОСОБА_1 , ознайомившись з листом про прибуття 24 лютого 2020 року до ДП «Укравтогаз» для ознайомлення з матеріалами службового розслідування, відмовився від його отримання та відмовився зробити відмітку про ознайомлення зі змістом листа на його копії, причину відмови не повідомив.

Відповідно до доповідної записки заступника директора з безпеки ОСОБА_15., начальника відділу фінансової безпеки та розслідувань ОСОБА_10. від 17 січня 2020 року директора ДП «Укравтогаз» ОСОБА_11 повідомлено про вказані обставини та надано пропозиції рекомендувати начальнику управління по роботі з персоналом ОСОБА_12 розглянути питання щодо застосування до майстра АГНКС м. Костянтинівка ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП.

03 лютого 2020 року директором ДП «Укравтогаз» ОСОБА_11 було направлено голові ОПО ДП «Укравтогаз» ОСОБА_13 подання до профспілкового комітету підприємства про надання згоди на звільнення працівника ОСОБА_1 за ініціативою роботодавця.

06 лютого 2020 року на електронну пошту АГНКС м. Костянтинівка ІНФОРМАЦІЯ_1, що впроваджена відповідно до наказу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» №09 від 11.01.2019 р. «Про впровадження електронної корпоративної пошти», у зв`язку з закінченням проведення службового розслідування було направлено лист-виклик майстра АГНКС м. Костянтинівка ОСОБА_1 на 11-00 години 10 лютого 2020 року в каб. 217 адмінбудівлі Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» по вул. Григоровича-Барського, 2, в м. Києві для ознайомлення з актом службового розслідування, термін відрядження з 10 по 11 лютого 2020 року.

Відповідно до листка непрацездатності серія АДК № 957216, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Костянтинівської міської ради», копія якого долучена до матеріалів справи, у період з 10 лютого 2020 року по 21 лютого 2020 року ОСОБА_1 мав тимчасову непрацездатність.

Наказом ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 24 лютого 2020 року за № 96к ОСОБА_1 , майстра АГНКС м. Костянтинівка, звільнено 24 лютого 2020 року за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України з грошовою компенсацією за невикористані 23 дні щорічної відпустки.

Листом ДП «Укравтогаз» від 24.02.2020 року за № 646/06-06-20 копію наказу було надіслано ОСОБА_1 для ознайомлення, повідомлено про необхідність отримання трудової книжки в управлінні по роботі з персоналом ДП «Укравтогаз». Копію наказу про звільнення отримано позивачем ОСОБА_1 03.03.2020 р., що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

На підставі особистої заяви ОСОБА_1 трудова книжка була надіслана на його адресу засобом поштового зв`язку, що підтверджується копіями заяви ОСОБА_1 , експрес-накладної ТОВ «Нова Пошта».

ОСОБА_1 був членом первинної профспілкової організації РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз», на утримання якої з заробітної плати позивача вираховувалися профспілкові внески на підставі особистої заяви ОСОБА_1 , що підтверджується листом Об`єднаної профспілкової організації працівників ДП «Укравтогаз» від 01.12.2020 р. за №36, копіями заяв ОСОБА_1 від 04.12.2018 р., 12.02.2019 р., довідкою ДП «Укравтогаз» від 07.12.2020 р. за №3834/01-11-20.

Листом від 10.11.2020 р. за № 15-20 ОСОБА_1 було викликано на засідання профспілкового комітету РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» на 12-00 годину 16 листопада 2020 року для розгляду питання щодо надання згоди чи відмови профкому на звільнення працівника згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Листом від 18.11.2020 р. за №16-20 ОСОБА_1 було викликано на засідання профспілкового комітету РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» на 12-00 годину 23 листопада 2020 року для розгляду питання щодо надання згоди чи відмови профкому на звільнення працівника згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до витягу з протоколу №12 засідання профспілкового комітету від 23.11.2020 року на підставі доповідної записки начальника відділу фінансової безпеки та розслідувань ДП «Укравтогаз» ОСОБА_10 та акта про відсутність працівника на роботі постановлено дати згоду на звільнення ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 вказав свій контактний номер телефону НОМЕР_1 .

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року ПрАТ «ВФ Україна» клопотання відповідача ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» про витребування доказів було задоволено частково та витребувано у ПрАТ «ВФ Україна» відомості щодо наявності вхідних та вихідних телефонних з`єднань з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій та їх адресу, а також адреси місцеперебування абонента НОМЕР_1 в момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання з будь-яким типом з`єднання за період часу з 08 год 00 хв 11.01.2020 року до 16 год 00 хв 11.01.2020 року.

ПрАТ «ВФ Україна» надало до суду відомості щодо наявності вхідних та вихідних телефонних з`єднань з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій та їх адресу, а також адреси місцеперебування абонента НОМЕР_1 , відповідно до яких 11.01.2020 року оператором мобільного зв`язку було зафіксовано декілька з`єднань вказаного номера телефону з різними базовими станціями. Так, об 11 год 33 хв, 12 год 01 хв, 12 год 03 хв відбувались з`єднання з базовою станцією, яка розташована за адресою: м. Костянтинівка, вул. Докучаєва, 1, елеватор, а о 12 год 19 хв, 12 год 22 хв відбувались з`єднання з базовою станцією, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , щогла на даху.

Відповідно до загальнодоступних картографічних відомостей за адресою АДРЕСА_3 знаходяться виробничі потужності аграрного підприємства, вказана вулиця віднесена до селища Бересток Костянтинівського району та наближена до території АГНКС у м. Костянтинівка, а пл. Перемоги у м. Костянтинівка є більш віддаленою від території АГНКС у м. Костянтинівка.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 в судовому засіданні надали показання про те, що вони є працівниками ДП «Укравтогаз» та 11 січня 2020 року разом із заступником директора з безпеки ОСОБА_15 близько 7- 00 год. ранку прибули до АГНКС м. Костянтинівка з метою перевірки наявності викрадення скрапленого природного газу працівниками АГНКС. Проте на територію АГНКС не заходили, а вели спостереження з автомобіля, який був припаркований недалеко від станції. В ході спостереження вони побачили, що транспортний засіб ОСОБА_1 в`їхав на територію станції приблизно о 8 год. 20 хв. Згодом приблизно о 12 год. 05 вказаний транспортний засіб виїхав з території станції. Після від`їзду керівництва АГНКС зі станції після 12 год. 05 хв. працівники ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 здійснили перевірку документації та газобалонного обладнання станції. За весь час проведення перевірки працівник ОСОБА_1 на територію станції не повертався. Наприкінці робочого дня після 16-00 год. було складено акти про відсутність працівника на робочому місці, а також про відсутність відомостей в журналі, де мали б фіксуватися випадки залишення станції працівниками. Після чого свідки покинули станцію та продовжили спостереження за її роботою, оскільки мала приступити до роботи наступна зміна робітників. О 20-00 годині свідки виявили факти порушення працівником АГНКС правил користування газонаповнювальним обладнанням. На місце події прибули працівники поліції, а також майстер АГНКС ОСОБА_1 .

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовому засіданні дали показання про те, що вони є працівниками АГНКС м. Костянтинівка та приступили до роботи о 07 год. 00 хв. 11 січня 2020 року. Приблизно о 08-20 на стацію прибув майстер АГНКС ОСОБА_1 та покинув її на початку 12-00 год., не повідомивши про тривалість відсутності на станції. Одразу після залишення станції керівництвом на станцію прибули працівники ДП «Укравтогаз» та почали перевірку документації та газобалонного обладнання станції, також ними вівся відеозапис. За весь час проведення перевірки майстер АГНКС ОСОБА_1 на територію станції не повертався. Наприкінці робочого дня після 16-00 год. було складено акти про відсутність працівника на робочому місці, а також про відсутність відомостей в журналі, де мали б фіксуватися випадки залишення станції працівниками. Після чого працівники ДП «Укравтогаз» покинули станцію. Згодом робоча зміна свідків скінчилася та вони покинули станцію.

Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні надали показання про те, що вони є знайомими ОСОБА_1 та 11 січня 2020 року вони заїжджали на територію АГНКС м. Костянтинівка з метою обговорення комерційної пропозиції з керівником станції приблизно після 12-00 год., о 14-00 год., після 14-00 год. відповідно, тривалість розмови складала декілька хвилин, 5 хвилин та до 20 хвилин відповідно. Під час перебування на станції бачили ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення позивачем трудової дисципліни представленими суду доказами, а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення від 24.02.2020 року було застосоване до позивача в межах місячного строку, передбаченого частиною 1 статті 148 КЗпП України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин 1-2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1-3 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За пунктом 4 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (статті 45).

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Пунктом 4 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина 1 статті 43 КЗпП України).

За статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Згідно із статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Звільнення працівника за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.

Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність відповідачем факту відсутності ОСОБА_1 11 січня 2020 року на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема, копіями акту про відсутність працівника ОСОБА_1 на робочому місці від 11.01.2020 року у період з 08-00 години до 08-20 години та у період з 12-05 години до 16-00 години, та акту перевірки змінного журналу від 11.01.2020 року. Крім того, факт відсутності позивача на робочому місці також було підтверджено в судовому засіданні суду першої інстанції показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Стосовно неприйняття до уваги судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку сукупність доказів, наданих відповідачем, є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів позивача у справі.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядження) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пунктах 22 і 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 статті 40, пункту статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідач міг застосувати дисциплінарне стягнення не пізніше 11 лютого 2020 року.

Так, Верховний Суд в постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 390/1374/19 зазначив, що обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення здійснюється з дня виявлення не лише факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов`язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв`язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Як правило, місячний строк обчислюється з дня закінчення службового розслідування, проведення перевірки тощо. В той же час роботодавець наділений правом застосувати дисциплінарне стягнення до працівника не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Подібний за змістом висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 516/268/15-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 718/801/17.

Отже, колегія суддів виходить з того, що день виявлення факту (події) та день виявлення проступку, не є тотожними поняттями. В даному випадку 11 січня 2020 року роботодавцем було виявлено лише факт відсутності позивача на робочому місці. А те, що така відсутність має ознаки проступку (прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин) було встановлено відповідачем пізніше, тобто 17 січня 2020 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення від 24 лютого 2020 року було застосоване до позивача в межах місячного строку, передбаченого частиною 1 статті 148 КЗпП України, відлік якого розпочався з дня виявлення проступку 17 січня 2020 року, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у період з 10 лютого 2020 року по 21 лютого 2020 року.

Як встановлено статтею 241-1 КЗпП України, строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями.

Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Строк, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня.

Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Відповідно до положень частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно листка непрацездатності позивач проходив амбулаторне лікування у період з 10 лютого 2020 року по 21 лютого 2020 року, включно, та повинен був стати до роботи 22 лютого 2020 року. 22 та 23 лютого 2020 року були вихідними днями, тому, виходячи з системного аналізу частини третьої статті 40 КЗпП України та частини першої статті 148 КЗпП України, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем не був пропущений строк застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того, що службове розслідування проводилося щодо обставин, до яких він не мав відношення. В свою чергу, службового розслідування щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді прогулу, як передбачено нормативними документами ДП «Укравтогаз», не проводилось, відповідно письмових пояснень на ім`я керівника підприємства з цього приводу він не давав.

По-перше, з матеріалів справи випливає, що 17 січня 2020 року начальником відділу інформаційної та кадрової безпеки ДП «Укравтогаз» ОСОБА_16 від ОСОБА_1 було відібрано пояснення щодо замаху на крадіжку СПГ на АГНКС м. Костянтинівка, що мало місце 11 січня 2020 року, а також щодо його відсутності на робочому місці 11 січня 2020 року в період часу з 8-00 години до 8-20 та з 12-05 години до кінця робочого часу;

Тобто в результаті проведення підприємством службового розслідування АГНКС м. Костянтинівка ДП «Укравтогаз» виявлено та зафіксовано факт відсутності на робочому місці майстра цієї АГНКС ОСОБА_1 в рамках якого він надав свої пояснення щодо його відсутності на робочому місці у вказаний період часу 11 січня 2020 року.

По-друге, невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, що узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач дотримався порядку та строків встановлених трудовим законодавством для застосування дисциплінарного стягнення, доводи апеляційної скарги позивача зазначене не спростовують.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність підстав для звільнення позивача на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Л.П. Никифоряк

Г.В. Новікова

Повний текст постанови складено 24 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич