Провадження № 2-к/752/11/21
У Х В А Л А

іменем України

28 травня 2021 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали клопотання Інспекції Міністерства податків та зборів по Кобринському району Республіки Білорусь про виконання на території України рішення суду Малоритського району Брестської області Республіки Білорусь від 23.09.2015 року по заяві відділу внутрішніх справ Малориського районного виконавчого комітету про направлення ОСОБА_1 на примусове лікування від алкоголізму у лікувально-трудовий профілакторій в частині стягнення з ОСОБА_1 державного мита,-

в с т а н о в и в:

02.11.2020 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання Інспекції Міністерства податків та зборів по Кобринському району Республіки Білорусь про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення суду Малоритського району Брестської області Республіки Білорусь від 23.09.2015 року.

Вивчивши матеріали клопотання та додані до нього документи, суд надійшов до наступного висновку.

Згідно із ст. 462 ЦПК України встановлено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Частиною 1 ст. 465 ЦПК України визначено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 Постанови № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24.12.1999 року роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

У відповідності до ч. 1 ст. 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання.

Частинами 2 та 3 ст. 466 ЦПК України передбачено необхідність додати до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також визначено перелік документів, що додаються до клопотання, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору.

10.11.1994 року Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, яка набула чинності для України 14.04.1995 року і застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією і Туркменістаном.

Відповідно до положень ст. 51 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань; б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 54 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року визначено, що суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

У поданому клопотанні зазначається про відсутність місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 та вказано його адресу: АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

За відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим по м. Києву та Київській області не значиться.

Рекомендовані повідомлення, які направлялися ОСОБА_1 за зазначеною у клопотанні адресою, повернулися з відмітками: «за закінченням терміну зберігання», «неправильно зазначена (відсутня) адреса», «адресат відсутній за даною адресою».

Відповідно до ч. 2 ст. 464 ЦПК України, якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

За матеріали клопотання, а також отримана судом інформація не дають можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, матеріали клопотання не містять доказів, що підтверджують місцезнаходження майна боржника.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Враховуючи вказане, клопотання Інспекції Міністерства податків та зборів по Кобринському району Республіки Білорусь про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення суду Малоритського району Брестської області Республіки Білорусь від 23.09.2015 року підлягає залишенню без розгляду на підставі положень ч. 4 ст. 466 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 353, 354, 462-463, 465, 466 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

клопотання Інспекції Міністерства податків та зборів по Кобринському району Республіки Білорусь про виконання на території України рішення суду Малоритського району Брестської області Республіки Білорусь від 23.09.2015 року по заяві відділу внутрішніх справ Малориського районного виконавчого комітету про направлення ОСОБА_1 на примусове лікування від алкоголізму у лікувально-трудовий профілакторій в частині стягнення з ОСОБА_1 державного мита - залишити без розгляду та повернути заявнику.

Матеріали клопотання повернути на адресу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В.С Хоменко