Справа №200/2396/13
Провадження №8/200/7/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» червня 2021 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Мудраченко Д.О.,

представника заявників: Кияненко Д.О.,

прокурора: Шрам Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.07.2014 у зв`язку з нововиявленими обставинами (цивільна справа №200/2396/13), -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2014 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5 , третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції; за участю прокурора прокуратури Дніпропетровської області частково задоволено.

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_3 щодо погашення заборгованості за кредитним договором №20.840.06.21 від 25.09.2006 в сумі 5 038 000 гривень 00 звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором №20.840.06.21.1 від 25.09.2006 року, а саме: квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_3 .

Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 від 17.09.2010 та договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 від 10.01.2011, що укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вказані квартири.

Застосовано наслідки недійсності визнаних недійсними правочинів шляхом зобов`язання ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 , отримані за договорами купівлі продажу грошові кошти.

Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.12.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2015.

Відповідач ОСОБА_4 подав заяву про перегляд вказаного рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами 21.02.2017 та на усунення недоліків заяву у новій редакції 03.01.2019.

Такі заяви були мотивовані рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2017 у справі №200/12424/15ц, яким визнано недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05.10.2012, що укладений між Хагворт менеджемент лімітед та ТОВ «Кредекс Фінанс». Оскільки ОСОБА_3 набув прав вимоги від Хагворт менеджемент лімітед то таким рішенням суду встановлено нововиявлену обставину, яка є підставою для скасування рішення та ухвалення протилежного.

17.07.2019 відповідачем надано рішення у справі №200/12424/15ц від 22.10.2018 (нове рішення про задоволення позову ухвалене після скасування заочного рішення у цій справі від 02.02.2017), а також рішення суду у справі №200/9227/17-ц від 29.01.2019, яким визнано недійсним договір відступлення права вимоги, укладеного між ОСОБА_3 та Хагворт менеджемент лімітед.

16.09.2019 відповідачем надано рішення у справі №200/2396/13-ц, яким визнано недійсним пп.2 п.1 договору іпотеки №20.840.06.21.1 від 25.09.2006 щодо передачі в іпотеку майнових прав на незакінчене будівництво, зокрема квартири, що будується за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою суду від 02.03.2021 залучено до участі у справі в якості правонаступників відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якими на даний час зареєстровано право власності на спірні квартири.

11.06.2021 ОСОБА_1 подала заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у новій редакції, де вказує на наявність рішень судів, як описані вище, а також на: відсутність права на факторингові операції у Хагворт менеджемент лімітед, відсутність у неї зареєстрованого представництва на території України, реєстрацію договору іпотеки від 25.09.2006 лише 13.11.2012, допущення порушень нотаріусом при посвідчені договору іпотеки, відсутність факту повідомлення боржника про зміну кредитора, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська було скасовано аналогічне рішення за нововиявленими обставинами.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в позові з підстав, викладених у заяві, поданої 11.06.2021.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що покладається на розсуд суду.

Решта учасників справи не з`явилися, про засідання повідомлялися, про причини неявки не повідомили.

Оцінивши доводи заявника, та наявні докази суд виходить із наступного.

В першу чергу суд звертає увагу, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів ( рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (там само, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Суд має забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (рішення у справах «Нікітін проти Росії» (Nikitin v. Russia), заява № 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та «Савінський проти України» (Savinskiy v. Ukraine), заява № 6965/02).

Як зазначив Європейський суд з прав людини, повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (рішення у справі «Зелінський і Прадель та Гонсалес і інші проти Франції» (Zielinski and Pradal & Gonzalez and Others v. France)).

Процедура нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження сама по собі не суперечить вимозі щодо юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 2728, рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46). Однак суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає (в частині, що стосується цієї статті): «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Скасування остаточного рішення про присудження особі грошових сум може утворювати порушення права власності як основоположного права людини у розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Право на майно передбачає, що скасування остаточного судового рішення, яким особі присуджено майно є de facto експропріацією або позбавленням майна в розумінні речення другого пункту першого статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке позбавлення для виконання вимог Конвенції має бути законним, переслідувати публічний інтерес та дотримуватись справедливого балансу між інтересами суспільства та індивідуальними правами.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно п.1 ч.2 вказаної статті з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Згідно ч.3 вказаної статті строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Аналогічні приписи містилися і у ст.ст. 361, 362 ЦПК України, діючого на час ухвалення рішення та подання першої заяви про перегляд рішення.

Відтак законом встановлено трирічний строк, після якого заява про перегляд заочного рішення не може бути задоволена, такий строк є пересічним та не може бути поновленим. Задоволення заяви поза межами такого строку буде однозначним порушенням принципу юридичної визначеності.

Оскільки заяви про перегляд рішення подані із підстав п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України у редакції 2004 року, п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України діючого на даний час, а в межах трирічного строку з дня набрання судовим рішенням законної сили (15.12.2014) подано лише заяву від 21.02.2017, суд вирішує питання перегляду рішення виключно в межах такої заяви.

Також суд звертає увагу, що покликання заявника на не належне встановлення та не врахування судом певних обставин при розгляді справи по суті не є нововиявленими обставинами та не можуть бути підставою для скасування судового рішення в порядку ст.423 ЦПК України.

Як вказано вище заява яка подана 21.02.2017 мотивована тим, що рішення суду від 02.02.2017 у справі №200/12424/15ц визнано недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05.10.2012, що укладений між Хагворт менеджемент лімітед та ТОВ «Кредекс Фінанс».

Проте ухвалою суду від 04.10.2017 таке рішення скасовано. Ухвалення ж другого рішення у цій справі про задоволення позову відбулося 22.10.2018 та відповідне рішення подано до суду 17.07.2019, тобто вже поза межами трьох років з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

Крім того у справі №200/12424/15ц не вирішувалося питання чинності договору про набуття прав вимоги позивачем у даній справі ОСОБА_3 , що було вирішено пізніше, а саме 29.01.2019, в межах іншої справи №200/9227/17-ц. Враховуючи презумпцію правомірності правочину, рішення у справі №200/9227/17-ц не впливає на вирішення даної справи.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що обставини зазначені у заяві відповідача від 21.02.2017, не дають підстав для скасування рішення суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 423-429 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ст.ст.361, 362 ЦПК України в редакції 2004 року, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2014 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5 , третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції; за участю прокурора прокуратури Дніпропетровської області відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подаються учасниками справи через суд першої інстанції.

Суддя В.І.Цитульський