Справа № 464/2690/20 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/100/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2020 року, ухвалене в складі головуючої судді Горбань О.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія») на його користь страхового відшкодування у розмірі 24437,93 грн.; з відповідача ОСОБА_2 на його користь майнової шкоди у розмірі 58940,34 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Позов мотивував тим, що відповідач ОСОБА_2 14.12.2019 року о 21.00 год. у м.Львові по вул.Стуса, 39, керуючи автомобілем марки «Audi», р.н. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Ford», р.н. НОМЕР_2 , який в результаті інертного руху здійснив зіткнення із попереду припаркованим автомобілем марки «КІА», р.н. НОМЕР_3 , який в свою чергу під дією інерції здійснив зіткнення із попереду припаркованим автомобілем марки «Suzuki», р.н. НОМЕР_4 , завдавши вказаним автомобілям технічних пошкоджень, чим порушив п.2.3б, п.12.1 Правил дорожнього руху. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 19.02.2020 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, яким керував відповідач ОСОБА_2 , був застрахований в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000, 00 грн. Відразу після дорожньо-транспортної пригоди 19.12.2019 року позивач звернувся до відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із повідомленням про таку, а 07.02.2020 року - із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 158 940,34 грн. Натомість, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 10.04.2020 року виплатила позивачу частину страхового відшкодування у розмірі 75562,07 грн. Однак, позивач не погоджується з розміром отриманої страхової суми, оскільки згідно полісу цивільної відповідальності виплата по страховому випадку становить 100 000, 00 грн., тому просив стягнути зі страховика ще 24 437,93 грн. (100 000 грн. 75562,07 грн.)

Крім того, позивач просив стягнути з особи винної в дорожньо-транспортній пригоді відповідача ОСОБА_2 58 940,34 грн., як різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також позивач вважає, що протиправними діями відповідача йому завдано не тільки матеріальної, але й моральної шкоди, оскільки внаслідок вчиненої відповідачем дорожньо-транспортної пригоди позивач опинився у тяжкій життєвій ситуації, яка пов`язана з ремонтом пошкодженого автомобіля, зміною нормального укладу життя, проведенням досліджень, перенесенням душевного та нервового стресу. У зв`язку з чим позивач оцінив завдану йому відповідачем ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 різницю страхового відшкодування в розмірі 16047 грн. 94 коп. та судові витрати в розмірі 2460 грн. 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку. Вважає в цій частині рішення незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування вимог покликається на те, що згідно висновку №336 від 17.01.2020 року експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, вбачається, що вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля «Ford», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його аварійного пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, визначається у розмірі його ринкової вартості на момент до цього пошкодження, яка в цінах станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 14.12.2019 року, становила 158 940, 34 грн. 11.04.2020 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувала суму страхового відшкодування в розмірі 75 562,07 грн.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, тобто 58 940 грн. 34 коп.

Крім цього, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.12.2019 року, позивачу було завдано моральної шкоди, яку суд оцінив лише у 4000 грн. 00, що є недостатнім із врахуванням неправомірної поведінки відповідача та завданих моральних страждань, а відтак вважає, що до стягнення підлягає сума в розмірі 10 000, 00 грн.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині постановити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 93 378, 27 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у письмовому провадженні, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції відповідачами у справі в апеляційному порядку не оскаржується.

Судом встановлено, що 14 грудня 2019 року о 21.00 год. у м. Львові по вул. Стуса, 39, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Audi», р.н. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Ford», р.н. НОМЕР_2 , який в результаті інертного руху здійснив зіткнення із попереду припаркованим автомобілем марки «КІА», р.н. НОМЕР_3 , який в свою чергу під дією інерції здійснив зіткнення із попереду припаркований автомобілем марки «Suzuki», р.н. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, заподіяння матеріальних збитків і порушення п. п. 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 19 лютого 2020 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили.

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Форд Фокус», державний номер НОМЕР_2 , такий належить на праві власності ОСОБА_1 .

Встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1 застраховано ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджено Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/0233890, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. 00 коп. , розмір франшизи 0,00 грн.

З повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 19 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 повідомив страхову компанію про настання такої.

Згідно висновку № 336 від 17 січня 2020 року експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, вбачається, що вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля «Ford», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його аварійного пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, визначається у розмірі його ринкової вартості на момент до цього пошкодження, яка в цінах станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 14 грудня 2019 року, становила 158 940 грн. 34 коп., відновлення автомобіля за принципом внеску є економічно недоцільним. Вартість відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу становить 368 272 грн. 66 коп.

Зі змісту заяви про страхове відшкодування від 07 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 просив відшкодувати йому страхове відшкодування в розмірі 158 940 грн. 34 коп.

11 квітня 2020 року страховиком виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 75 562 грн. 07 коп. згідно платіжного доручення № 10914.

Частиною другою статті 22 ЦК України - збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на обставини даної справи, враховуючи положення статті 30 вказаного Закону автомобіль позивача вважається фізично знищеним, що ним не заперечується.

Враховуючи, що позивач свій автомобіль, який є фізично знищеним залишив собі, а страховик виплатив йому страхове відшкодування в розмірі зміненому рішенням суду, але визначеному на підставі вищенаведених положень спеціального закону, тобто у повному обсязі відшкодувало заподіяну майнову шкоду в межах ліміту, відсутні правові підстави для застосування статті 1194 ЦК України та стягнення відшкодування шкоди з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи та страховика у розмірі, що відповідає вартості відновлювального ремонту.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.Такий висновок суду першої інстанції відповідає висновкам Верховного Суду викладеним у постановах від: 19 вересня 2018 року в справі № 643/4161/15-ц, 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц, 09 грудня 2020 року в справі №759/5414/17.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункт 4 частини другої статті 23 цього Кодексу).

Як зазначено у частині третій та четвертій статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди в розмірі 4 000 грн. 00 коп., суд першої інстанції правильно врахував, що винними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виражається у тому, що останній тривалий час не має можливості користуватись транспортним засобом, пригода травмувала його психіку, призвела до розладу нормального життя, що породило негативні переживання у зв`язку із втратою технічних якостей автомобіля, які проявляються у роздратуванні, негативних емоціях, психічних стражданнях, викликало психологічний стрес, що обмежило можливості нормальної життєдіяльності, події вплинули на його родинні стосунки, стосунки з друзями. При цьому суд виходив з вимоги розумності та справедливості, а також того, що моральна шкода не є способом збагачення, а її розмір має відповідати ступеню фізичних та душевних страждань особи.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що рішення у справі було ухвалено без урахування правових висновків викладених у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, та в інших постановах, зазначених в апеляційній скарзі, оскільки обставини у цій справі не є подібними щодо справи, яка є предметом апеляційного перегляду, і такі зроблено щодо застосування положень статті 1194 ЦК України, а відносини сторін у даній справі врегульовано положеннями спеціального законодавчого акта - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки ним під час вирішення справи правильно застосовано до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки ним під час вирішення справи правильно застосовано до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповіднодо ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даного судового рішення складено 18 лютого 2021 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390, 393 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2020 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.