Номер провадження: 22-ц/813/1662/21
Головуючий у першій інстанції Турецький О. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Погорєлової С.О.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, суб`єкт оскарження Центральний відділ виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, -

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду скаргу на незаконні дії державного виконавця під час виконання судового рішення, та просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області щодо вчинення виконавчих дій ОСОБА_2 по проникненню, опису та інше в приміщення кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №55062359 від 06 листопада 2017 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2019 року скарга ОСОБА_1 була прийнята до розгляду та відкрито провадження.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2019 року, у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Шкамерда К.С. визначений новий склад суду, а саме суддя Єршова Л.С..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху на підставі того, що скаржник не надала вмотивованого клопотання про поновлення строку звернення із вказаною скаргою до суду та судом вказане питання не вирішувалось. Крім того, у зв`язку з невідповідністю скарги вимогами ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

11 грудня 2019 року на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2019 року скаржником була надана до суду заява про усунення недоліків скарги, в якій ОСОБА_1 зазначає, що дізналася про порушення її прав 24 квітня 2019 року, оскаржуючи при цьому постанови державного виконавця від 06 листопада 2017 року, однак доказів цього суду не надала. Таким чином, ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою лише 10 травня 2019 року, тобто з пропущенням строку її подання, при цьому не надавши суду вмотивованого клопотання про поновлення строку звернення із вказаною скаргою до суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року продовжено строк для усунення недоліків скарги ОСОБА_1 , який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду, на підставі вимог п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погоджуючись із ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вищезазначену ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права.

Розгляд справи призначено на 03 лютого 2021 року, однак згідно із Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

01 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки бажає особисто приймати участь в розгляді апеляційної скарги, однак розглянувши клопотання, колегія суддів дійшла до висновку про залишення вказаного клопотання без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 15 лютого 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. ст. 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Також, згідно із ч. 1, 4-5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, згідно із статтями 447, 449 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 13, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014р., скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в Законі про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК (в редакції до 15.12.2017р.).

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Згідно зі статті 385 ЦПК (в редакції до 15.12.2017р.) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Також слід зазначити, що згідно вимог ст. ст. 120-121, 126-127 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Матеріалами справи встановлено, що 10 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на незаконні дії державного виконавця під час виконання судового рішення, та просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області щодо вчинення виконавчих дій ОСОБА_2 по проникненню, опису та інше в приміщення кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №55062359 від 06 листопада 2017 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначена ОСОБА_3 ..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2019 року скарга ОСОБА_1 була прийнята до розгляду та відкрито провадження.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2019 року, у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Шкамерда К.С. визначений новий склад суду, а саме суддя Єршова Л.С..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху на підставі того, що скаржник не надала вмотивованого клопотання про поновлення строку звернення з вказаною скаргою до суду та судом вказане питання не вирішувалось. Крім того, у зв`язку з невідповідністю скарги вимогами ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: - у скарзі не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) скаржника; - у скарзі не зазначено номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін, або не зазначено, що такі відомості скаржнику не відомі; - скаржником не додержано вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України; - у скарзі не зазначено наявність у скаржника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до скарги.

11 грудня 2019 року на виконання ухвали суду від 07 жовтня 2019 року скаржником була надана до суду заява про усунення недоліків скарги, в якій ОСОБА_1 зазначає, що дізналася про порушення її права 24 квітня 2019 року, оскаржуючи при цьому постанови державного виконавця від 06 листопада 2017 року, однак доказів цього суду не надала. Таким чином, ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою лише 10 травня 2019 року, тобто з пропущенням строку її подання, при цьому не надавши суду вмотивованого клопотання про поновлення строку звернення з вказаною скаргою до суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року продовжено строк для усунення недоліків скарги ОСОБА_1 , який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року скаргу залишено без розгляду, на підставі вимог п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 недоліки скарги, зазначені в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2019 року не усунула та рухом справи не цікавиться.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що ОСОБА_1 подаючи скаргу на дії державного виконавця під час виконання судового рішення, та просивши суд визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області щодо вчинення виконавчих дій ОСОБА_2 по проникненню, опису та інше в приміщення кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №55062359 від 06 листопада 2017 року, лише 10 травня 2019 року, зазначивши при цьому, що вона дізналася про порушення свого права 24 квітня 2019 року, не надала суду жодних доказів на підтвердження зазначеного.

ОСОБА_1 подала скаргу, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №55062359 від 06 листопада 2017 року, лише 10 травня 2019 року, тобто після спливу майже півтора року з моменту її винесення, при цьому не звернулась до суду із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку та без надання будь яких доказів, що датою коли вона дізналася про порушення її прав й свобод є дійсно - 24 квітня 2019 року.

Колегія суддів звертає увагу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Зазначене також передбачено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги, відносно того, що ОСОБА_1 не отримувала копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року, оскільки суд її не направляв, тому вона не знала про зміст цієї ухвали, тому об`єктивно не могла виконати її вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Частиною 1 ст. 131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків скарги, які були встановленні ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2019 року про залишення скарги без руху, оскільки ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що вона дійсно дізналася про порушення своїх права саме 24 квітня 2019 року та / або вмотивованого клопотання про поновлення строку звернення з вказаною скаргою.

Копія ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року направлялась рекомендованим листом з повідомленням на вказану в скарзі ОСОБА_1 адресу, а саме: АДРЕСА_2 , однак надіслана судом кореспонденція повернулась до суду із відміткою «адресат відсутній» (а.с. 163), у зв`язку із чим ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року скаргу залишено без розгляду, на підставі вимог п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки недоліки скарги не усунуто.

Таким чином, в порушення вимог цивільного процесуального законодавства ОСОБА_1 не надала інших відомостей про своє місце проживання або місцезнаходження під час провадження справи, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що поштова кореспонденція з ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року вважається доставленою ОСОБА_1 , а недоліки не усунуто.

При цьому, частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Суд першої інстанції вживав заходів для вручення особі, яка подала скаргу, ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року, скаржник не цікавилася рухом своєї справи, про що свідчить також відсутність будь-яких звернень до суду з метою отримання інформації щодо розгляду її скарги.

Крім того, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року було надіслано судом до Єдиного державного реєстру судових рішень і оприлюднено там 18 грудня 2019 року, а тому підстав, що перешкоджали б вчасно отримати копію ухвали та усунути недоліки скарги вчасно, не наведено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду, відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_1 не отримувала копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року, оскільки суд її не направляв, тому вона не знала про її зміст, не знайшли свого підтвердження та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, залишення позову без розгляду, як це передбачено законом, а саме пунктом 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити скаржнику, що відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, скаргу якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 15 лютого 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

С.О. Погорєлова