ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/475/20Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/817/203/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 311010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Природного заповідника "Медобори" на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року (ухвалене суддею Митражик Е.М., повний текст якого складено 09 жовтня 2020 року) у цивільній справі № 596/475/20 за позовом ОСОБА_1 до Природного заповідника "Медобори" про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року представник ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилається на те, що наказом т.в.о. директора природного заповідника "Медобори" (далі ПЗ "Медобори") від 04.02.2020 №10-К "Про звільнення ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 ", ОСОБА_1 , майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника "Медобори" звільнено з роботи з 10.02.2020 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. 07.02.2020 року.

ОСОБА_1 ознайомився із наказом про звільнення № 10-К та отримав його копію, а також передав обхід № 5 Городницького лісництва майстру лісу Городницького лісництва Брелюсу В.В .

Вважаючи звільнення з роботи незаконним, 17.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа № 596/272/20).

06 березня 2020 року, через відділення поштового зв`язку "Укрпошта" позивач отримав трудову книжку, з якої вбачається те, що 17.02.2020 року на підставі наказу № 13-К від 17.02.2020, ОСОБА_1 звільнено за відсутність на роботі без поважних причин протягом двох робочих днів згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

10 березня 2020 року відповідачем видано ОСОБА_1 копію наказу від 17.02.2020 року № 13-К "Про звільнення ОСОБА_1 " згідно якого він звільнений з 17.02.2020 року за відсутність на роботі без поважних причин протягом двох робочих днів згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підстава - акт лісничого Городницького лісництва Наконечного М.А. від 17.02.2020 року та рапорт лісничого Городницького лісництва Наконечного М.А. від 17.02.2020 року.

ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач звільнив його вдруге іншою датою та з іншої підстави. Вважає, що наказ про звільнення № 13-К від 17.02.2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 " є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що звільнення було без законної підстави та із порушенням порядку, установленого законом. Попереднє звільнення ОСОБА_1 з роботи (наказ про звільнення № 10-К від 04.02.2020 року) є більш ніж поважною причиною відсутності ОСОБА_1 на роботі після його звільнення та є обставиною, що повністю виключає його вину. З 10 лютого 2020 року позивач не міг виконувати трудові обов`язки, оскільки був звільнений з роботи. Попередня згода первинної профспілкової організації на розірвання трудового договору відсутня. Керівником ПЗ "Медобори" не було запропоновано ОСОБА_1 надати відповідні письмові пояснення, а також 17 лютого 2020 року ПЗ "Медобори" не було видано ОСОБА_1 належно оформленої трудової книжки та копії наказу про звільнення з роботи.

Просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.02.2020 року по день поновлення його на роботі та стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ природного заповідника "Медобори" № 13-К від 17.02.2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 " майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника "Медобори" з 17 лютого 2020 року на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника "Медобори" з 17 лютого 2020 року.

Стягнуто з природного заповідника "Медобори" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 58596, 72 грн.

Стягнуто з природного заповідника "Медобори" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ПЗ "Медобори" подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невірне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вказує, що наказ про звільнення позивача було скасовано, як такий що не набрав чинності, у зв`язку з хворобою ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , про що було доведено позивачу в телефонному порядку. Таким чином позивач мав приступити до виконання трудових обов`язків та взяти участь у рейді по боротьбі з браконьєрством, призначеному на 16.02.2020 року.

В той же час вищевказане було проігноровано позивачем і він не прибув на рейд призначений 16.02.2020 року. У зв`язку з його відсутністю на рейді 16.02.2020 року позивача було звільнено 17.02.2020 року на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

Зазначає, що позивачем не надано доказів поважності не прибуття на роботу 16.02.2020 року.

Вказує про те, що позивачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами розмір понесених ним судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Башуцький І.Я. апеляційну скаргу заперечив і вказав, що оскільки ОСОБА_1 був звільнений з роботи 10.02.2020 року то відповідно жодного обов`язку виходити на роботу 16.02.2020 року у нього не було. При цьому відповідачем не отримувалась попередня згода профспілкової організації на звільнення позивача та не було запропоновано позивачу надати відповідні пояснення щодо своєї відсутності на роботі 16.02.2020 року. Звертає увагу на те, що 16.02.2020 року був вихідним днем - неділя.

Зазначає, що доводи представника відповідача вказані в апеляційній скарзі є необґрунтовані, відповідачем в суді першої інстанції не доведено неспівмірність судових витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив опираючись на доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник Природного заповідника "Медобори", будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що наказом т.в.о. директора природного заповідника "Медобори" О.Ходинь №10-К від 04.02.2020 року "Про звільнення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ", ОСОБА_1 майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника "Медобори" звільнено з 10.02.2020 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19.02.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі № 596/272/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до природного заповідника "Медобори" про визнання незаконним та скасування розділу II наказу №10-К від 04.02.2020 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно наказу т.в.о. директора природного заповідника Медобори О.Ходинь №12-К від 17.02.2020 року "Про скасування наказу про звільнення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 " у зв`язку з хворобою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 майстрів лісу Городницького лісництва, скасовано наказ "Про звільнення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 " від 04.02.2020 року №10-К, як такий, що не набрав чинності, у зв`язку з хворобою з 05.02.2020 року по 14.02.2020 року. Підстава: листок непрацездатності ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 , листок непрацездатності ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 .

Відповідно до Наказу т.в.о. директора природного заповідника "Медобори" О.Ходинь №13-К від 17.02.2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", ОСОБА_1 , майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника "Медобори" звільнено з 17.02.2020 року за відсутність на роботі без поважних причин протягом двох робочих днів згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Підстава: акт лісничого Городницького лісництва Наконечного М.А. про відсутність на робочому місці майстра лісу Городницького лісництва ОСОБА_1 від 17.02.2020 року; рапорт лісничого Городницького лісництва Наконечного М.А. - без поважних причин був відсутній в рейді по боротьбі з браконьєрством майстер лісу ОСОБА_1 від 17.02.2020 року .

Згідно рапорту лісничого Городницького лісництва Наконечного М.А. від 17.02.2020 року на ім`я т.в.о. директора ПЗ "Медобори" майстер лісу ОСОБА_1 16.02.2020 року без поважних причин був відсутній в рейді по боротьбі з браконьєрством. На резолюції "Для вияснення" даного рапорту, стоїть дата 18.02.2020 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що мало місце порушення відповідачем трудового законодавства при звільненні 17 лютого 2020 року позивача з посади майстра лісу Городницького лісництва за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Отже, за змістом пункту 4 статті 40 КЗпП України обов`язковою умовою звільнення працівника за прогул є його відсутність на роботі без поважних причин більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Як встановлено судом першої інстанції наказом т.в.о. директора природного заповідника "Медобори" О.Ходинь №10-К від 04.02.2020 року "Про звільнення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ", ОСОБА_1 майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника "Медобори" звільнено з 10.02.2020 року, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно пояснень позивача 16 лютого 2020 року він не був на роботі, в тому числі, в рейді по боротьбі з браконьєрством, по тій причині, що вважав себе звільненим з роботи з 10.02.2020 року на підставі наказу "Про звільнення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 " від 04 лютого 2020 року №10-К. Окрім того, 16 лютого 2020 року був вихідний день - неділя.

Станом на 16 лютого 2020 року наказ "Про звільнення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 " від 04.02.2020 року №10-К був чинний та не скасований, оскільки наказ т.в.о. директора природного заповідника "Медобори" О.Ходиня №12-К "Про скасування наказу про звільнення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 " від 04.02.2020 року винесено лише 17.02.2020 року.

Таким чином 16 лютого 2020 року ОСОБА_1 не міг знати про скасування наказу про його звільнення, яке відбулося лише наступного дня 17 лютого 2020 року.

Враховуючи вказане станом на 16 лютого 2020 року позивач був звільнений з роботи, а відповідно жодного обов`язку по його виходу на роботу 16 лютого 2020 року у нього не було в незалежності від того чи була йому озвучена в телефонному режимі позиція керівництва про намір скасувати наказ.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції вірно дав критичну оцінку рапорту Наконечного М.А. від 17 лютого 2020 року про відсутність 16 лютого 2020 року без поважних причин в рейді по боротьбі з браконьєрством ОСОБА_1 .

Відповідачем не подано належних і допустимих доказів про те, що у позивача існував обов`язок вийти на роботу 16 лютого 2020 року у зв`язку з перебуванням сторін в трудових відносинах.

Враховуючи вказане, критичній оцінці підлягають доводи апеляційної скарги про те, що позивач мав приступити до виконання трудових обов`язків та взяти участь у рейді по боротьбі з браконьєрством, призначеного на 16 лютого 2020 року.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачем були відібрані у позивача пояснення про його відсутність на роботі 16 лютого 2020 року.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40, пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Доказів щодо наявності попередньої згоди профспілкової організації на звільнення позивача відповідно до вимог ст.43 КЗпП України суду відповідачем не надано.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100

Здійснений судом розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідає вищевказаному порядку та апеляційна скарга не містить доводів на його спростування, а тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з здійсненим судом розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Критичній оцінці підлягають доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами розмір понесених ним судових витрат.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Башуцький І.Я. в позовній заяві просив стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати, які в судовому засіданні уточнив та просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на правничу допомогу Адвокатського об`єднання "Сила права" в розмірі 11000 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано суду договір про надання правничої (правової) допомоги від 12.03.2020 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Сила права» та ОСОБА_1 , додаток №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 12.03.2020 року (а.с.10-12), ордер серії ВО № 1003977 від 12.03.2020 року (а.с.9), виписку за рахунками за 04.05.2020 року на суму 4 000,00 грн.(а.с.44), Акт №1 від 05.06.2020 року обсягу наданої правової допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 12.03.2020 року (а.с.45) та виписку за рахунками за 27.08.2020 року на суму 7 000,00 грн. (а.с.71)

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина друга статті 141 ЦПК України).

У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що: обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач не заявляв та відповідних доказів не подавав, розмір витрат на правничу допомог не спростував. Тому є правильними висновки суду першої інстанції, що у зв`язку із задоволенням позову понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги проте, що представник позивача брав участь лише у трьох судових засіданнях тривалістю 22 хвилини, оцінюються критично, оскільки спростовуються відомостями наявними в журналах судових засідань : засідання від 06.05.2020 року - більше 7 хв участі представника позивача; засідання від 26.06.2020 року - більше 23 хв участі представника позивача; засідання від 20.07.2020 року - більше 30 хв участі представника позивача; засідання від 01.10.2020 року - 1 година 17 хвилин участі представника позивача (а.с. 23, 46, 55, 75).

Інших доводів, щодо наявності підстав для зменшення розміру судових витрат відповідачем не наведено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення є законним та обгрунтованим, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Природного заповідника "Медобори" на користь ОСОБА_1 5000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Природного заповідника "Медобори" залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Природного заповідника "Медобори" (адреса місцезнаходження: 48210, селище Гримайлів, вул. Міцкевича, 21, Гусятинського району, Тернопільської області, ) на користь ОСОБА_1 5000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Решту судових витрат покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.