Справа № 154/3269/19 Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А.
Провадження № 22-ц/802/728/21 Категорія: 68 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Вакіної Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.02.2019 року після пологів ОСОБА_3 разом з немовлям були переведені до педіатричного відділення Володимир-Волинського ТМО. Лікарі та медичний персонал помітили, що ОСОБА_3 не має елементарних навичок по догляду за новонародженою дитиною: не прислухається до вказівок медичного персоналу, самостійно ставить діагнози дитині та лікує її, не вміє одягати дитину відповідно до температурного режиму, відмовляється годувати дитину згідно графіку, проявляла агресію до дитини, часто залишала немовля без догляду у палаті, не дотримується особистої гігієни, постійно перебуває у непридатному одязі та брудна, не пере дитячі речі, не переодягає дитину. На підставі наведеного, комісією з питань захисту прав дитини було вирішено продовжити перебування ОСОБА_3 з дочкою у педіатричному відділенні терміном на 1 місяць з метою здобуття нею навичок по догляду за новонародженою дитиною.

При обстеженні працівниками служби соціально-побутових умов по місцю проживання було виявлено, що в будинку жахливі антисанітарні умови: на стінах грибок, обдерті стіни, в будинку проживає велика кількість котів і собак, неприємний запах від випорожнень тварин, вікна забиті клейонкою, що унеможливлює провітрювання приміщення, на меблях та підлозі розкидані брудний одяг та ганчірки, посуд брудний. Такі обстеження проводилися регулярно протягом двох місяців, на зауваження щодо приведення житлового приміщення до нормального стану, що дозволить перебувати у ньому новонародженій дитині ОСОБА_3 та її мати не реагували.

ОСОБА_3 та її дочка перебували під наглядом медичного персоналу у педіатричному відділенні Володимир-Волинського ТМО з 13.02.2018 року по 18.04.2019 року.

Наказом від 21.03.2019 року №13 малолітня ОСОБА_5 була поставлена на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, через ухилення матері від належного виконання батьківських обов`язків.

25.04.2019 року матір з дитиною повторно була госпіталізована до даного відділення через антисанітарні умови проживання, де перебувала до 08.05.2019 року. Навиків догляду за дитиною не здобула, не проводила годування дитини, не переодягала її, було помічено, що ОСОБА_3 дає ліки здоровій дитині, крім того дає препарати, що не відповідають віку дитини та без дотримання медичного дозування, не дотримується режиму дня для дитини, графіку та особливостей харчування новонародженої дитини, з шестимісячного віку не вводила додаткового прикорму для дитини, каші готувала не дотримуючись інструкції, як наслідок дитина погано набирала вагу. На зауваження медичного персоналу та працівників соціальної служби реагує обурливо та агресивно.

01.10.2019 року обстежуючи сім`ю ОСОБА_6 по місцю проживання, було виявлено антисанітарні умови та помічено, що дитина має хворобливий вигляд, не активна та знесилена. Зі слів матері стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 лікар дав направлення госпіталізації дочки ОСОБА_7 у стаціонарне відділення Володимир-Волинського ТМО для лікування, однак мати дитини вирішила лікувати її вдома самостійно. Без призначення лікаря придбала антибіотик та без належного дозування та зберігання давала його дитині.

Після поміщення ОСОБА_3 з дитиною до стаціонарного відділення ТМО, матір продовжила халатно ставитись до батьківських обов`язків. Довготривале перебування матері з дитиною під наглядом медичного персоналу не принесло позитивних результатів, оскільки ОСОБА_3 не здобула навиків догляду за малолітньою дитиною та не прислухається до рекомендацій служб та медичного персоналу.

Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 800 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 березня 2021 року в задоволені позову в даній справі відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради задовольнити повністю.

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом на осіб, які не виконують обов`язків. З урахування особи відповідача, зокрема, її інтелектуального, морального, культурного, соціального розвитку, матеріального стану, виховання та забезпечення дитини відповідачем самостійно, без підтримки батька дитини, суд дійшов висновку, що самі лише факти викладені у даних документах, без урахування особи відповідача, умов та життєвих обставин в яких перебуває сім`я відповідача, не свідчать про беззаперечну винну поведінку відповідача щодо дитини та її свідоме, умисне нехтування батьківськими обов`язками.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є матір`ю малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Запис про батька дитини проведено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Дані обставини підтверджуються витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження.

ОСОБА_3 та її дочка перебували під наглядом медичного персоналу у педіатричному відділенні Володимир-Волинського ТМО з 13.02.2018 року по 18.04.2019 року.

Наказом від 21.03.2019 року №13 малолітня ОСОБА_5 була поставлена на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, через ухилення матері від належного виконання батьківських обов`язків.

25.04.2019 року матір з дитиною повторно була госпіталізована до даного відділення через антисанітарні умови проживання, де перебувала до 08.05.2019 року. Навиків догляду за дитиною не здобула, не проводила годування дитини, не переодягала її, було помічено, що ОСОБА_3 дає ліки здоровій дитині, крім того дає препарати, що не відповідають віку дитини та без дотримання медичного дозування, не дотримується режиму дня для дитини, графіку та особливостей харчування новонародженої дитини, з шестимісячного віку не вводила додаткового прикорму для дитини, каші готувала не дотримуючись інструкції, як наслідок дитина погано набирала вагу. На зауваження медичного персоналу та працівників соціальної служби реагує обурливо та агресивно.

01.10.2019 року обстежуючи сім`ю ОСОБА_6 по місцю проживання, було виявлено антисанітарні умови та помічено, що дитина має хворобливий вигляд, не активна та знесилена. Зі слів матері стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 лікар дав направлення госпіталізації дочки ОСОБА_7 у стаціонарне відділення Володимир-Волинського ТМО для лікування, однак мати дитини вирішила лікувати її вдома самостійно. Без призначення лікаря придбала антибіотик та без належного дозування та зберігання давала його дитині. Дані обставини не заперечувались відповідачем в судовому засіданні.

Після поміщення ОСОБА_3 з дитиною до стаціонарного відділення ТМО, матір продовжила халатно ставитись до батьківських обов`язків. Довготривале перебування матері з дитиною під наглядом медичного персоналу не принесло позитивних результатів, оскільки ОСОБА_3 не здобула навиків догляду за малолітньою дитиною та не прислухається до рекомендацій служб та медичного персоналу.

Із заяви головного лікаря ОСОБА_8 від 25.04.2019 та заяви педіатра ОСОБА_9 від 25.04.2019 вбачається, що лікарі звертались до начальника служби у справах дітей з приводу того, що ОСОБА_3 має недостатньо навичок по догляду за дитиною, не виконує рекомендації лікаря, медичної медсестри. У житлі брудно, розкидані речі.

Питання щодо висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 заслуховувалось на засіданнях двох колегіальних органів: засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Володимир-Волинської міської ради ( витяг з протоколу № 10-19 від 10.10.2019 року та засіданні виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради ( рішення виконкому від 01.11.2020 року № 310).

Перед прийняттям рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, стан виконання відповідачем батьківських обов`язків було предметом розгляду на 5 засіданнях з питань захисту прав дитини: в лютому 2019 року ( витяг з протоколу № 2а-19 від 27.02.2019 року), в березні 2019 року ( витяг з протоколу № 3-19 від 27.02.2019 року), в травні 2019 року ( витяг з протоколу № 5-19 від 27.02.2019 року), в серпні 2019 року ( витяг з протоколу № 8-19 від 08.08.2019 року), в вересні 2019 року ( витяг з протоколу № 9-19 від 19.09.2019 року).

Службою у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради спільно з працівниками Володимир-Волинського центру соціальних служб, працівниками ювенальної превенції відділу поліції та медичними працівникам було обстежено сім`ю відповідача 61 раз. Щоразу були складені відповідні акти обстеження умов проживання та надані фотоматеріали. З них 33 акти були складені за час перебування дитини з матір`ю, які містяться в матеріалах справи.

З 61 акту лише 4 акти де умови проживання задовільні, 17 актів де умови проживання частково-задовільні, проте в кожному з них зазначено ряд інших суттєвих недоліків, які можуть нести загрозу дитині, 40 актів де умови проживання незадовільні та несуть загрозу для дитини.

Перебування матері в стані алкогольного сп`яніння стверджують акти обстеження умов проживання від 23 липня 2019 року, 14 січня 2020 року, 14 лютого 2020 року, 12 травня 2020 року, 23 липня 2020 року, 14 серпня 2020 року, 09 листопада 2020 року).

В усіх 61 актах зафіксовано: самолікування дитини, не реагування на плач дитини в нічну пору доби, не годування дитини згідно графіку, агресивне реагування на плач дитини, залишення дитини без нагляду у палаті лікарні на 20 і більше хв, відвідування з дитиною палат з хворими дітками, не дотримання розпорядку для малолітньої дитини (прогулянки в нічну пору з коляскою по місту, не годує та не переодягає дитину до тих з пір поки сама не виспиться), невчасне наведення належного санітарно-гігієнічного стану будинку, ігнорування порад, рекомендацій соціальних працівників та комісії з питань захисту прав дитини, наявність хворих тварин біля дитини у її колясці, антисанітарія у будинку,годує дитину сумішами не дотримуючись способу приготування та дозування, невчасна заміна підгузків, внаслідок яких дитина перебувала в медичних закладах, брудний дитячий посуд та прокисла молочна суміш у пляшечці, якою годували дитину, невчасні записи дитини на масаж, одяг, який не відповідав віку ( через одяг малого розміру, дитина не могла розправити ніжки у штанцях, а кофти перетискали їй ручки), матір не ставить потреби дитини першочерговими, невчасне введення прикорму та харчування дитини продуктами, які не відповідають її віку, присутність осіб сумнівної поведінки, які розпивали спритні напої з відповідачкою.

За 8 місяців перебування дитини з матір`ю близько 4,5 місяців вони перебували в стаціонарному педіатричному відділенні КП «Володимир-Волинський ТМО». Фактично за дівчинкою здійснювали нагляд медичні працівники цього закладу (акти від 15 березня 2019 року, від 12 квітня 2019 року, 25 квітня 2019 року, 17 жовтня 2019 року), яким встановлено, що відповідач халатно відноситься до потреб та здоров`я дитини, не прислуховується до порад та рекомендацій медпрацівників.

Висновком від 01 листопада 2019 року № 310 виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Висновком було встановлено, що малолітня ОСОБА_7 перебуває на обліку як дитина, яка проживає в сім`ї, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Матір малолітньої дитини халатно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. В житлі де проживає сім`я, антисанітарні умови, стійкий неприємний запах сечі та калу тварин. ОСОБА_10 не одягає дитину відповідно до температурних режимів. Одяг дитини не завжди відповідає її віку та зросту. ОСОБА_3 часто годує дитину протермінованими сумішами, матір займається самолікуванням дитини: дає ліки здоровій дитині, призначення лікарів не виконує, не дотримується дозування та режиму прийому ліків.

Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинською міською радою від 24 жовтня 2019 року № 305 малолітню ОСОБА_11 було направлено у КП «Волинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської області.

Конституція України забороняє втручання в особисте і сімейне життя фізичних осіб, крім випадків, передбачених нею (статті 32), та проголошує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

З матеріалів справи вбачається, що працівники служби у справах дітей виконавчого комітету неодноразово здійснювали перевірку побутових умов та догляду за дитиною. За наслідками перевірок складено значну кількість актів, проведення оцінки рівня безпеки дитини, відповідно до яких проживання дитини разом з матір`ю загрожує їх життю та здоров`ю.

При цьому в суді апеляційної інстанції представники позивача, кожен зокрема, вказували, що всіляко з моменту народження ОСОБА_7 , як представники органу опіки та піклування виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради так і представники соціальної служби намагались надати посильну допомогу відповідачу у догляді та вихованні дитини, зокрема: вчили підбирати одяг для дитини, готувати харчування, прибирати, прати , однак ОСОБА_3 пасивно відносилась до такої допомоги та не старалась змінювати свого способу життя та відношення до доньки. Дитина була постійно не доглянутою, одяг на ній в переважній більшості був брудний, не доглянутою була і сама відповідач. Незважаючи на чисельні зауваження працівників соціальних служб у будинку де проживала відповідач з донькою перебувала значна кількість котів, собак, курей, які справляли нужду у помешканні, спали у ліжечку дитини, лазили по одягу та посуду. Такі пояснення представників позивача, відповідач бездоказово заперечувала, однак не спростувала ні пояснень представників позивача, не наданих ними фотоматеріалів.

Беручи до уваги пояснення учасників справи, досліджені письмові докази колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 , як матір малолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виконує основних обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, які встановлені ст. 164 СК України, зокрема: не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Підтвердженням вказаного невиконання є рішення виконавчого комітету Володимир - Волинської міської ради від 24.10.2019 року про направлення ОСОБА_11 до спеціалізованого будинку дитини де дівчинка перебуває і по даний час. Як встановлено в судовому засідання причиною такого відібрання стали дії ОСОБА_3 , які виразились в неналежному лікуванні дитини (надання протермінованого антибіотику без відповідного дозування та часу) і як наслідок погіршення стану дитини, що могло привести до фатальних наслідків.

На думку колегії суддів матеріалами справи підтверджено, що відповідач систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, незважаючи на профілактичну роботу не змінила своєї поведінки, не створила належних умов для проживання та виховання своєї дочки. Умови проживання дитини з матір`ю визнаються як такі, що створюють загрозу життю та здоров`ю дитині.

Зазначені обставини в сукупності належить розцінювати як ухилення відповідача від виховання та догляду за малолітньою дитиною, яка свідомо нехтувала своїми обов`язками, що носить систематичний та постійний характер.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 на переконання апеляційного суду є достатньо обгрунтованим, не суперечить інтересам дитини, а навпаки захищає інтреси дитини від недопустимих дій матері, які виразились в байдужому ставленню до своєї дитини, наражаючи цим її на небезпеку.

Крім того як з`ясовано під час розгляду даної цивільної справи в суді апеляційної інстанції у відповідача народилась ще одна дитнина у 2020 році, актами обстеження та фотографіями стверджується той факт, що умови проживання та ставлення до виховання дітей у відповідача не змінились, вони і надалі є незадовільними і таким, що порушують інтреси малолітніх дітей на гармонійний розвиток та здоров`я.

Посилання суду першої настанції на ту обставину, що після відібрання дитини в спецалізований заклад, відповідач декілька разів навідувала дитини, а тому можна вважати, що вона стала на шлях виправлення є неналежним доказом такого виправлення та не свідчить про зміну відношення ОСОБА_3 до виконання своїх батьківських обов`язків..

Відповідач після відібрання дитини, жодних дій щодо покращення умов проживання не вчинила, не навела елемертарний лад в оселі, на території будинку, не провела косметичний ремонт, не придбала чистий одяг для дитни, іграшки, колиски, білизну, продукти харчування, належний посуд, не цікавилась здоров`ям дитини, не зверталась до соціальних служб за допомогою, щоб останні навчили її, як належно доглядати та виховувати дітей.

Крім того, асоціальний спосіб життя може потенційно негативно впливати на виховання неповнолітню доньку ОСОБА_7 в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові і поваги до своєї сім`ї та родини,свого народу, своєї Батьківщини (частина перша статті 150 СК України).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком виконавчого комітету, який є достатньо обґрунтованим та з якого вбачається, що комісія ретельно підійшла до вирішення питання щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини, повно виклала обставини, які свідчать про те, що сім`я ОСОБА_3 є особливо непридатною та неблагополучною, а тому в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі без участі матері дитини, яка може своєю поведінкою завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

З огляду на вказане у сукупності, зважаючи на зазначені докази, колегія суддів доходить висновку про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від утримання та виховання своєї малолітньої дитини ОСОБА_7 , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, в родині склалася ситуація загрозлива життю та здоров`ю дитині.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, ОСОБА_3 не позбавлена можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Установивши, що ОСОБА_3 є особою непрацюючою, яка на утриманні має ще одну неповнолітню дитину, живе фактично на соціальні виплати, апеляційний суд доходить висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 800 грн на утримання ОСОБА_11 , на користь установи, або особи під опікою якої перебуватиме неповнолітня дитина, починаючи з 05 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване в даній справі рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 (НОКПП НОМЕР_1 ) відносно малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 (НОКПП НОМЕР_1 ) аліменти в розмірі 800 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь установи або особи, під опікою якої перебуватиме дитина, починаючи з 05 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: