Справа № 452/3783/19 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/2276/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину.
В обґрунтування позову покликається на те, що з 27 грудня 1999 року по 06 серпня 2019 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 серпня 2019 року. У шлюбі в них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що син фактично проживає з нею в належному їй на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 і вона забезпечує його всім необхідним, несе поточні витрати на продукти харчування, одяг, предмети гігієни, медичні препарати, різноманітні побутові предмети, витрати на проїзд до місця навчання і додому, оскільки відповідач не надає коштів на утримання дитини. Зазначає, що син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично там не проживає. Звертає увагу, що 01 серпня 2019 року звернулася до Самбірського міськрайонного суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, однак відповідач заперечив безспірне стягнення коштів, у зв`язку з чим судовий наказ було скасовано ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 листопада 2019 року. Вважає, що, оскільки заяву про видачу судового наказу подано 01 серпня 2019 року, то саме з цього часу вона вживала заходів для одержання з відповідача аліментів, однак не могла отримати їх у зв`язку з ухиленням його від сплати аліментів. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на повному його утриманні, що підтверджується випискою з його банківського рахунку про систематичні грошові перекази ОСОБА_4 . Стверджує, що ОСОБА_2 жодної фінансової допомоги по утриманню сина не надає, з сином не проживає, оскільки він п`ять днів на тиждень перебуває у навчальному закладі і лише два дні вдома, де він його годує, одягає, забезпечує йому побут і дозвілля. З наведених підстав просить стягувати з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, у зустрічному позові ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 13 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
У частині позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час відмовлено за недоведеністю.
Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку піддано обов`язковому негайному виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 840,8грн.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду, в частині часу, з якого присуджено аліменти до стягнення, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
З апеляційної скарги вбачається, що рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року оскаржується лише в частині часу, з якого присуджено аліменти до стягнення, а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині інших вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Апелянт стверджує, що звернення її із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина, є доказом того, що вона вживала заходів для отримання аліментів з відповідача. Зазначає, що аліменти стягуються від дня звернення з позовом до суду і законодавством не передбачено жодного відступу від цього правила присудження, відтак суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що до 12 січня 2020 року син проживав з відповідачем, тому слід стягувати аліменти з 13 січня 2020 року.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи ОСОБА_2 у стягненні аліментів з 01 серпня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що до 12 січня 2020 року дитина проживала з батьком і перебувала на його матеріальному забезпеченні, що не спростовано позивачем, відтак у позивача не виникало права на отримання аліментів до 13 січня 2020 року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.
Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. (ч. 2 ст. 191 СК України).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 серпня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Самбірського міського управління юстиції 04 жовтня 2002 року (а.с. 4).

Довідкою № 640/05-04 від 30.09.2019 року підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Тульчинській загальноосвітній школі I-III ступенів-ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою Вінницької обласної Ради, до якого його було зараховано на загальних підставах, з 01.09.2017 року та не перебуває на повному державному утриманні, стипендії не отримує (а.с. 10).

Відповідно до наказу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 серпня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягали стягненню аліменти на неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та скасування судового наказу задоволено, судовий наказ №452/2487/19, виданий Самбірським міськрайонним судом Львівської області 20 серпня 2019 року, скасовано.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу в частині часу, з якого необхідно стягувати аліменти, ОСОБА_2 покликається на те, що вона з вживала заходів для отримання з відповідача аліментів, звертаючись із заявою про видачу судового наказу, однак зазначені доводи не можуть братися до уваги, оскільки судовий наказ про стягнення на її користь з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина скасовано у зв`язку з тим, що є істотні обставини, які не були встановлені судом на час розгляду справи, а саме спільне проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком та перебування на його утриманні.

Довідкою № 1408 від 18.11.2019 року, виданою В/Ч НОМЕР_2 підтверджується, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28).

З долучених до матеріалів справи актів про встановлення фактів від 21 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вихідні дні проживає з ОСОБА_2 у м. Кодима Одеської області.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 травня 2020 року при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року встановлено, що з 13 січня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає разом з батьком і в квартирі відсутні його особисті речі, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз норм Сімейного кодексу України свідчить про те, що право на отримання аліментів виникає у того з батьків, з ким проживає дитина.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що син проживав лише з нею та перебував тільки на її утриманні у період з 01 серпня 2019 року, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що у неї виникло право на отримання аліментів тільки з 13 січня 2020 року, оскільки саме з цього часу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає з батьком.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13 січня 2020 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 12.02.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.