Справа №487/4326/20 Головуючий суду першої інстанції - Притуляк І. О.
Провадження №22-ц/812/457/21 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2020 року, ухвалене о 16 год 52 хв під головуванням судді Притуляк І. О. у приміщенні суду у м.Миколаєві, повний текст якого складено 05 січня 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивач вказувала, що вона є пенсіонером, отримує пенсію за віком у сумі 2405,01 грн., проживає з родиною сина ОСОБА_4 , який надає їй кошти на утримання.

Відповідач є донькою позивача, проживає окремо від неї і коштів на її утримання не надає, хоча вона цього потребує за станом здоров`я.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в сумі 1000 грн щомісяця.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_3 надала відзив, у якому вказувала, що вона за рівнем свого доходу та станом її здоров`я та членів її родини не має змоги сплачувати аліменти на утримання позивача. Також відповідачем наголошено на тому, що доводи позивача не підтверджені належними доказами.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підтверджені належними доказами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошувала на відсутності підстав для задоволення скарги та законності й обґрунтованості рішення суду.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є непрацездатною - пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою про доходи від 27.07.2020 ОСОБА_1 станом на липень 2020 року отримувала пенсію за віком у сумі 2405,01 грн.

ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 , де їй разом з сином ОСОБА_4 виділено для проживання дві кімнати загальною площею 26,0 кв. м. Дві кімнати загальною площею 25,8 кв. м виділені для проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наявні спори щодо користування вказаною квартирою.

З виписки з історії хвороби ОСОБА_1 випливає, що вона з 17 листопада по 08 грудня 2000 року перебувала на лікуванні з діагнозом реактивний артрит. Даних про наявність в неї хвороб, які потребують постійного лікування, та здійснюваних нею затрат на їх лікування станом на час розгляду справи, позивачем не надано.

Відповідач є матір`ю двох неповнолітніх дітей.

Згідно з довідкою про доходи її заробітна плата на місяць станом на серпень 2020 року становила 2500 грн.

ОСОБА_3 у 2017 році перебувала на стаціонарному лікуванні у Миколаївському обласному онкологічному диспансері, де їй було проведено операцію. Згідно з консультацією лікаря від 10.09.2020 потребує лікування.

Чоловік відповідача у 2018 році переніс ішемічний інсульт.

Батько відповідача страждає на цукровий діабет та супутні йому хвороби.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Судом було встановлено, що позивач отримує пенсію за віком, станом на день розгляду справи в суді доказів наявності в неї хвороб, або інших обставин, які б потребували матеріальної допомоги з боку дітей, позивачем не представлено.

Враховуючи встановлені фактичні обставини та вказані положення закону, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки ОСОБА_1 під час розгляду справи судом у встановленому законом порядку не надала належних та достатніх доказів, які підтверджують те, що вона потребує матеріальної допомоги, тому відповідно до частини першої статті 202 СК України вказане свідчить про недоведеність позовних вимог.

Надані до суду апеляційної інстанції додаткові докази про наявність спору між сторонами про вселення до квартири на вказане не впливають. До того ж доданий до апеляційної скарги позов про вселення поданий до суду після ухвалення рішення у даній справі та не розглянутий судом.

З огляду на зазначене рішення районного суду підлягає залишенню без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 19 лютого 2021 року.