Справа № 219/3365/21
Провадження № 2/219/1837/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Кривошапко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бахмуті цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товарна біржа «Нерухомість», про визнання дійсним договору купівлі-продажу (біржового контракту),

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, представник позивача ОСОБА_6 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 02 листопада 2001 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , зареєстрований Товарною біржею «Нерухомість», згідно з яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 , ОСОБА_7 придбали квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 листопада 2001 року позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_7 придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу Товарної біржі «Нерухомість» (далі біржовий контракт). Купівлю квартири здійснювали в товарній біржі за адресою: АДРЕСА_3 . Вказаний біржовий контракт від 02 листопада 2001 року був зареєстрований БТІ, тобто з дня державної реєстрації правочину, а саме з 14 листопада 2001 року, позивач вважає себе власником майна, сплачує за нього податки, комунальні послуги, зареєстрований у ньому, користується на власний розсуд. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_7 . Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 квітня 2005 року спадкоємцем Ѕ частини спірної квартири є позивачка ОСОБА_1 . На даний час позивачка бажає укласти договір купівлі-продажу своєї квартири, звернулася до нотаріуса, але остання повідомила, що біржовий договір, за яким позивачка і її чоловік придбали у відповідачів квартиру, є недійсним, рекомендувала звернутися до суду для визнання договору купівлі-продажу від 02 листопада 2001 року дійсним в судовому порядку, оскільки м. Дебальцеве, де знаходиться ТБ «Нерухомість» і КП «Єнакієвське БТІ» в м. Єнакієве, якому було підпорядковане м. Світлодарськ, з 14 квітня 2014 року знаходяться на тимчасово окупованій території України. Продавці за біржовим контрактом після його укладення і отримання грошових коштів за адресою спірної квартири не знаходяться та одразу звільнили квартиру від своїх особистих речей, передали ключі, документи на квартиру і виїхали в невідомому позивачці напрямку, тобто немає можливості звернутися до продавців, щоб звернутися до нотаріальної контори і посвідчити правочин нотаріально. Відсутність іншої альтернативної можливості підтвердити біржовий контракт дійсним спонукає позивача звернутися до суду із цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися. Від них надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заперечень проти позовної заяви не мають. Підтвердили, що дійсно у 2001 році вони продали позивачці квартиру АДРЕСА_2 . З того періоду вони не є власниками і вважають, що нікуди, у тому числі до нотаріуса, вони не зобов`язані з`являтися.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 листопада 2001 року позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_7 придбали у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу (біржовий контракт) від 02 листопада 2001 року Товарної біржі «Нерухомість», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7).

Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано в Єнакієвському міжміському бюро технічної інвентаризації 14 листопада 2001 року за реєстровим № 427 (а.с. 7).

При цьому, пунктом 6 вказаного договору купівлі-продажу від 02 листопада 2001 року визначено, що право власності на відчужуване майно переходить з моменту підписання вказаного договору.

У технічному паспорті на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , який видано 13 квітня 2005 року Єнакієвським бюро технічної інвентаризації, власником будинку зазначено ОСОБА_1 (а.с. 8).

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 квітня 2005 року, спадкоємцем майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 , яка проживає у АДРЕСА_1 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами.

Статтею 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (міни) жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, на дату укладання договору купівлі-продажу від 02 листопада 2001 року у товарній біржі «Нерухомість» в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.

В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.

У судовому засіданні встановлено, що умови договору купівлі-продажу від 02 листопада 2001 року виконано, однак, правочин не посвідчено нотаріально.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому позов необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 18, 42, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273 ЦПК України, ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 02 листопада 2001 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , зареєстрований Товарною біржею «Нерухомість», згідно з яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 , ОСОБА_7 придбали квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Р.Є. Дубовик

25.06.2021