ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/182/20
Провадження № 22-ц/4820/280/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: представника апелянта адвоката Вітюка В.Ж.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці» на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року (суддя Борсук В.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці» про скасування державної реєстрації іншого речового права (права оренди) та усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ТОВ «Агро Чемерівці» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, вказавши, що вона являється власником земельної ділянки, згідно державного акту на праві власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії ЯА №962302, розташованої на території Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, площею 2,26 га, кадастровий номер :03:002:0010.

Восени 2017 року ОСОБА_1 стало відомо, що вказана належна її земельна ділянка фактично використовується ТОВ Мрія Агро Чемерівці, яке на даний час перейменовано ТОВ «Агро Чемерівці». Звернувшись до відповідача, позивач зажадала виплатити її гроші в якості компенсації за використання земельної ділянки. Представники ТОВ «Мрія Агро Чемерівці», в черговий раз запропонували позивачу укласти з ТОВ «Мрія Агро Чемерівці» договір оренди земельної ділянки, однак, проекту договору для вивчення позивачу в подальшому надано не було. За таких обставин, згоди по істотним умовам договору сторони дійти не могли, і, як наслідок, між ОСОБА_1 та ТОВ «Мрія Агро Чемерівці» укладення договору оренди земельної ділянки та її передача в користування відповідачу на умовах оренди не відбулась.

Однак, наприкінці 2019 року, ОСОБА_1 стало відомо, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди щодо вказаної належної позивачу земельної ділянки. Згідно інформації отриманої із Реєстру, дане речове право зареєстровано 11.04.2015 року на підставі договору оренди земельної ділянки б/н від 10.10.2014 року, укладеного між ТОВ «Мрія Агро Чемерівці» (), як орендарем та - ОСОБА_1 , як орендодавцем.

Позивач вважає, що даний договір оренди є недійсним, оскільки з ТОВ «Мрія Агро Чемерівці» будь-яких договорів оренди землі не укладала та власну земельну ділянку в користування останнього не передавала.

23.09.2020 року позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову, просила скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) та усунути перешкоди у користування належною їй земельною ділянкою.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року позов задоволено.

Скасовано державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці» () щодо земельної ділянки площею 2,26 га., кадастровий номер :03:002:0010, що розташована на території Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, що зареєстрована 11.04.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 9365506.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй земельною ділянкою площею 2,26 га з кадастровим номером :05:002:0010 шляхом повернення її з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці» ().

Стягнуто з ТОВ «Агро Чемерівці» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Вважає, що судом було грубо порушено процесуальну норму ч.3 ст.49 ЦПК України щодо заборони одночасної зміни предмета і підстав позову.

Зазначає, що ОСОБА_1 уклала договір оренди із ТОВ «Агро Чемерівці», надавши всі необхідні документи для укладення спірного договору, в тому числі копії свого паспорту, копії документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку.

Звертає увагу, що право оренди за договором оренди землі від 10.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ «Агро Чемерівці», було зареєстровано 11.04.2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Городоцького району управління юстиції Хмельницької області.

Вважає, що для скасування державної реєстрації, суд має встановити факти порушення державним реєстратором вимог законодавства при прийнятті рішення про реєстрацію права оренди.

Вказує, що відповідач не зміг надати оригінал договору, оскільки після продажу корпоративних прав ТОВ «Мрія Агро Чемерівці» іншим особам в 2015 році, і наступного багаторазового перепродажу корпоративних прав на протязі 2016 року, в результаті чого значна частина договорів оренди землі не була збережена, в тому числі оригінал договору оренди землі ОСОБА_1 , але право оренди підтверджується відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є офіційним визнанням державою факту набуття товариством права оренди.

Посилається на те, що після укладення спірного договору оренди землі ОСОБА_1 умови укладеного договору виконувала належним чином. За весь час дії договору оренди землі до грудня 2019 року під позивача не було жодних претензій з приводу безпідставного використання її земельної ділянки або будь - яких інших претензій пов`язаних із користуванням земельної ділянки. Крім того, позивачка отримувала щорічно орендну плату і не відмовляється від факту отримання орендних плат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без зміни, апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтована, її доводи надуманими, безпідставними, беззмістовними та такими, що ґрунтуються лише на декларативному цитуванні норм процесуального та матеріального закону. Крім того, твердження та доводи вказаної апеляційної скарги є суперечливими як між собою, так і суперечать зайнятій відповідачем правовій позиції в цілому, спростовуються встановленими у рішенні суду фактами та обставинами, а також позицією Великої Палати Верховного Суду викладена у Постанові від 16 червня 2020 року (справа №145/2047/16-ц).

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, відзиву на неї апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно з положенням ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 6 статті 95 ЦПК України встановлено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально (статті 14 Закону).

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина перша статті 4 Закону).

Положеннями частини першої статті 16 Закону передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Між тим, статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований.

Відповідно до ч.1 ст.770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Згідно ч.1 ст.148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2004 року, спадкова справа №574, спадкоємцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 (а.с 10)

Згідно державного акту серії ЯА №962302 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вишнівчицької сільської ради, площею 2,26 га. належить ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2004р. №2191. (а.с.11)

Відповідно до ксерокопії договору оренди землі від 10.10.2014 року ТОВ «Агро Чемерівці» як орендар та ОСОБА_1 як орендодавець уклали договір оренди строком на 10 років щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,26 га, кадастровий номер :03:002:0010, який зареєстровано Реєстраційною службою Городоцького районного управління юстиції Хмельницької області 14.04.2015 року, запис №2666596. (а.с.14-15). Оригінал договору відповідачем не надано.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що факт реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі спірного договору за ТОВ «Агро Чемерівці» за його ж заявою не є підтвердженням волевиявлення позивача на укладення даного договору, тому використання земельної ділянки ОСОБА_1 , відповідачем здійснюється без належної правової підстави та без належної підстави було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди щодо вказаної земельної ділянки.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Твердження апелянта, що оспорюваний договір був підписаний позивачем і вона мала волю на укладення такого договору та реалізувала його є необґрунтованим та таким, що не підтверджується належними та допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням позивача з метою спростування належності її підпису в договорах оренди суд витребовував ухвалами від 16.03.2020 року, 28.05.2020 року, 01.07.2020 року з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці», Чемеровецької районної державної адміністрації, Городоцької районної державної адміністрації, управління Держеокадастру, оригінали оспорюваних договорів оренди земельних ділянок, оригінали платіжних відомостей із додатками з виплати орендної плати за договорами оренди земельних ділянок. Між тим, зазначені адресати у своїх відповідях зазначили, що такий договір у них відсутній.

При цьому, жоден з листів вказаних компетентних державних установ, не містить жодних пояснень щодо причин відсутності у них оригіналу відповідного договору, тобто поважні причини не надання.

Посилання апелянта, що про укладення договору оренди землі свідчать документи, які були самостійно надані ОСОБА_1 , в тому числі копії паспорту, копії документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку, не можуть бути доказом укладення між сторонами договору оренди.

Крім того, факт реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі спірного договору за ТОВ «Агро Чемерівці» за його ж заявою не є підтвердженням волевиявлення позивача на укладення даного договору.

Твердження відповідача, що суд повинен був залучити державного реєстратора до участі у справі для встановлення обставин проведення реєстраційної дії з реєстрації права оренди щодо земельної ділянки ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що спір в частині державної реєстрації права оренди відповідача ТОВ «Агро Чемерівці» є спором між позивачем і відповідачем, оскільки саме реєстрація права останнього порушує інтерес позивача, який також претендує на одержання спірної земельної ділянки в користування.

Посилання ТОВ «Агро Чемерівці», що позивачем подано заяву про зміну предмету позову при тому, що підстави позову теж змінювалися, що є порушенням положень ч.3 ст.49 ЦПК України необгрунтовані.

Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (п.7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці» залишити без задоволення.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк