Ухвала

29 червня 2021 року

місто Київ

справа № 201/5731/19

провадження № 61-8507ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вивчив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної ради, Комунального закладу освіти «Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат «Дніпро», треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про зобов`язання відшкодувати компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні, визнання незаконним і скасування пункту розпорядження, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконним звільнення і поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 , у травні 2019 року звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- зобов`язати Комунальний заклад освіти «Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат «Дніпро» (далі - КЗО «Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат «Дніпро») як уповноваженого обласною радою на здійснення виплат, відшкодувати 330 847, 88 грн за час затримки розрахунку при звільнення;

- визнати незаконним та скасувати пункт 2 розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради від 25 листопада 2016 року № 88-КП і призначення обласною радою тимчасово виконуючого обов`язки директора КЗО «Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат «Дніпро» ОСОБА_2 за сумісництвом за період з 25 листопада 2016 року до 28 жовтня 2017 року;

- зобов`язати Дніпропетровську обласну раду відшкодувати 96 050, 00 грн моральної шкоди;

- визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора КЗО «Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат «Дніпро» через недотримання умов угоди сторін і поновити її на посаді директора на умовах, діючих до звільнення.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з КЗО «Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат «Дніпро» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 квітня 2017 року до 02 квітня 2019 року у розмірі 59 763, 83 грн.

Здійснено розподіл судових витрат. В іншій частині вимог позову відмовлено.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 19 травня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання.

Від заявника у червні 2021 року засобами поштового зв`язку надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, подано докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на подання касаційної скарги.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Заявником як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначено, що:

- оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права;

- суд апеляційної інстанції всупереч висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20), одноособово вирішив питання про відкриття апеляційного провадження та поновлення процесуальних строків;

- судами першої та апеляційної інстанцій не враховано правовий висновок, викладений, зокрема у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц (провадження № 61-787св17), щодо обов`язку власника підприємства провести повний розрахунок в день звільнення працівника; у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 1340/6082/18, відповідно до якого звільнення за угодою сторін передбачає, що роботодавцем та найманим працівником досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк; у свою чергу, звільнення з ініціативи працівника не передбачає обов`язкової наявності згоди роботодавця на таке звільнення, оскільки в такому випадку працівник реалізовує своє право, передбачене трудовим законодавством, а роботодавець змушений погодитись зі звільненням працівника незалежно від свого бажання; отже, законність припинення трудових відносин за угодою сторін фактично поставлено у залежність від наявності взаємної згоди працівника та роботодавця на таке звільнення; у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16, відповідно до зазначеного висновку правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості; у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 461/6803/16-ц (провадження № 61-15027св18), відповідно до цього висновку передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя;

- суд першої інстанції, задовольняючи частково позов щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, помилково поклав відповідальність на КЗО «Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат «Дніпро» замість Дніпропетровської обласної ради, як власника комунального закладу, роботодавця. Зазначене, на переконання заявника, унеможливить виконання судового рішення.

Таким чином, серед підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявником зазначена та підстава, яка згадана у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання нею вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

IІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 10 березня 2021 року, яку заявником отримано 22 квітня 2021 року у приміщенні суду, а також 30 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку.

На підтвердження поважності причини пропуску процесуального строку заявником подано лист Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2021 року, копію конверта на підтвердження направлення ОСОБА_1 копії рішення суду апеляційної інстанції із трекінгом Акціонерного товариства «Укрпошта» (далі - УКРПОШТА) за номером 490 та лист УКРПОШТИ від 07 червня 2021 року, відповідно до яких копію рішення суду апеляційної інстанції отримано заявником 22 квітня 2021 року у приміщенні суду та 30 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку.

Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої наведеної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.

Отже, аналіз касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження дають підстави для висновків, що строк, протягом якого заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження зазначеного рішення, пропущено з поважних причин, тому Суд поновлює його.

IІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Оскільки вимоги ухвали Суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року.

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 201/5731/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної ради, Комунального закладу освіти «Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат «Дніпро», треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про зобов`язання відшкодувати компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні, визнання незаконним і скасування пункту розпорядження, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконним звільнення і поновлення на посаді.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко