Провадження № 2-о/752/461/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.02.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Оджубейської Д.І.

представника заявника адвоката Ходак В.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

заявник звернувся до суду з заявою про встановлення обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , шляхом встановлення наступних заходів тимчасового обмеження прав: заборони перебувати в місцях проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином - ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також заборони здійснювати телефонні дзвінки та надсилати СМС повідомлення ОСОБА_1 .

Заява обгрунтована тим, що 14.10.2017 р. між заявником та ОСОБА_2 укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у них народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.12.2018 р. ОСОБА_2 добровільно надала нотаріально завірену заяву, відповідно до якої погодилась на проживання сина ОСОБА_4 за місцем реєстрації заявника. В подальшому, 22.12.2018 р. ОСОБА_2 добровільно надала нотаріальну завірену заяву, якою надала згоду на виховання сина особисто.

Заявник посилається на те, що ОСОБА_2 , яка фактично хоча і не проживає з заявником та сином, вчиняє відносно заявника домашнє насильство.

03.03.2020 р. між заявником та ОСОБА_2 виник конфлікт, в ході якого остання нанесла йому тілесні ушкодження. З даного приводу заявник звернувся до органів поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про що були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002753 від 16.06.2020 р. за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

В подальшому, 04.10.2020 р. за місцем його проживання в АДРЕСА_1 з`явились невідомі особи та від імені ОСОБА_2 погрожували йому фізичною розправою.

В лютому 2020 р. ОСОБА_2 неодноразова як особисто, так і через інших невідомих осіб засобами мобільного зв`язку вимагала грошові кошти та дорогоцінні вироби при цьому погрожуючи фізичною розправою.

За даним фактом ОСОБА_1 звернувся до Житомирського ВП ГУ НП Житомирській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України.

Крім того, заявник посилається на те, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє психологічне насильство за наступних обставин. На початку січня 2019 р, на своїй сторінці у Фейсбук остання опублікувала та поширила текст з прикріпленою фотокарткою заявника щодо застосування відносно неї фізичного та психологічного насильства, перешкоджання у вихованні дитини. На підставі рішення Богуславського районного суду Київської області від 05.03.2020 р. ОСОБА_2 зобов`язано видалити вищевказану нею інформацію із мережі «Фейсбук» та компенсувати моральну шкоду.

Оскільки ОСОБА_2 вчиняла та продовжує вчиняти відносно нього протиправні дії він вимушений звернутись до суду з заявою про встановлення обмежувального припису.

В судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву, просив її задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_2 продовжує вчиняти відносно заявника психологічне та фізичне насильство, що викликає у нього побоювання за свою безпеку та безпеку дитини і які він сприймає реально.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, надавши письмовий відзив на подану заяву, відповідно до якого просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14.10.2017 р. шлюб між нею та ОСОБА_1 було розірвано. 08.07.2020 р. Житомирським апеляційним судом ухвалено постанову, відповідно до якої визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 празом з матір`ю та зобов`язано ОСОБА_1 передати дитину матері. Зазначене рішення добровільно не виконується ОСОБА_5 і перебуває на примусовому виконанні. Також заінтересована особа зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово звертався з заявами до Богунського районного суду м.Житомира, де зареєстровано двадцять три заяви, у задоволенні яких було відмовлено. Подання таких заяв, на думку заінтересованої особи є зловживанням правом та мають на меті перешкодити матері у вихованні сина.

Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.10.2017 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Печерським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, який був розірваний на підставі рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09.04.2020 р.

Від даного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду від 08.07.2020 р. було визначено місце проживання малолітнього сина з матір`ю.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_6 на час звернення до суду проживає з батьком.

Також, як вбачається з наданих суду письмових доказів ОСОБА_1 звернувся до СВ Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_7 , відомості про що були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2020 р. за № 0002753.

Крім того, ОСОБА_1 звернувся до Житомирськогого відділу поліції ГУ НУ у Житомирській області про вимагання ОСОБА_2 грошових коштів, відомості про що були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.02.2020 р. за № 0000939.

Досудове розслідування у даних кримінальних провадженнях триває.

При зверненні до суду заявник посилається на те, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 05.03.2020 р. було частково задоволено його позов, та зобов`язано ОСОБА_2 видалити з мережі Фейсбук опубліковану нею інформацію про ОСОБА_1 та відшкодувати моральну шкоду.

Однак, на підтвердження зазначених обставин письмові докази, а саме рішення суду, надано не було.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався неодноразово з заявами про встановлення обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , у задоволенні яких було відмовлено (справи 295/12602/19, справа 295/331/20, справа № 295/9914/20).

Звертаючись до суду заявник зазначає, що ОСОБА_2 продовжує вчиняти відносно нього фізичне та психологічне насильство.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров 'ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у т.ч. на колишнє подружжя.

В силу положень ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (передування) з

постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об 'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання

(перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5)заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6)заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв 'язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видасться на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Обставини вчинення фізичного та психологічного насильства, на які посилається заявник, а саме нанесення йому тілесних ушкоджень, вимагання грошових коштів ОСОБА_2 на час розгляду справи не є встановленими у визначений законом спосіб, оскільки вирок суду у кримінальних провадженнях не винесено і вина ОСОБА_2 не встановлена.

Про інші факти застосування фізичного насильства або психологічного насильства з боку ОСОБА_2 заявник при зверненні до суду не зазначив, хоча посилається на їх існування, і доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надав.

Крім того, суд враховує, що відповідно до постанови Житомирського обласного суду від 08.07.2020 р. у справі № 358/37/19 визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_8 разом з матір`ю та зобов`язано ОСОБА_1 передати дитину матері.

Таке рішення суду не виконано.

Встановлення обмеження щодо заборони ОСОБА_2 перебувати в місцях проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином - ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також заборони здійснювати телефонні дзвінки та надсилати СМС повідомлення ОСОБА_1 , в свою чергу, обмежить право матері на участь у вихованні дитини, яка на момент звернення до суду проживала з батьком, та буде перешкоджати виконанню судового рішення, яке набрало законної сили.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

В ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження наявність таких ризиків можливого застосування в подальшому ОСОБА_2 фізичного або психологічного насильства відносно заявника.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для застосування обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , в зв`язку з чим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя