КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року

м. Київ

справа № 753/21802/21

провадження № 22-ц/824/8393/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у складі судді Гусак О.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати договір від 05 вересня 2020 року, укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 3 100 грн на рахунок IBAN № НОМЕР_1 , а також 10 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 05 вересня 2020 року між сторонами по справі укладено договір, відповідно до якого відповідач зобов`язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій.

Зважаючи на слова відповідача про те, що двері позивача не підлягають ремонту, остання замовила у ФОП ОСОБА_2 металопластикові двері загальною вартістю 6 156 грн та сплатила наперед 3 100 грн передплати.

Згодом, позивачу стало відомо про те, що ринкова вартість таких дверей є в 1.5 рази нижчою, ніж у відповідача, а також дізналася про можливість ремонту таких дверей вартістю 500 грн, а не їх заміни.

Звертала увагу суду на те, що у відповідача не відкритий КВЕД 47.52 «Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах», з огляду на що останній незаконно здійснює діяльність з продажу металопластикових вікон.

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 направлено відповідачу лист з вимогою про розірвання договору та про повернення сплачених грошових коштів.

Стверджувала, що 21 вересня 2020 року позивачем отримано лист начебто від ФОП ОСОБА_2 , проте такий лист не є належним доказом у справі, оскільки він не містить печатки ФОП.

Зазначала, що вказана ситуація стала для позивача психотравмуючою подією, через яку остання перестала довіряти іншим людям. Окрім того, дані події викликали у ОСОБА_1 тривогу, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, нервозність, а також дратівливість, у зв`язку з чим, вважала за необхідне стягнути з відповідача на свою користь 10 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 09 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.

Зазначає, що судом не встановлено того, що позивач зверталася до відповідача із листом-вимогою про розірвання договору та повернення грошових коштів.

Вважає, що договір, укладений між сторонами, слід розглядати як договір підряду у відповідності до ст. 837, 856 ЦК України.

Звертає увагу суду на ч. 13 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено право споживача на розірвання договору за умови повідомлення продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа.

Наголошує на тому, що сплачена позивачем сума не є завдатком, а є передплатою, яка підлягає поверненню.

Зауважує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин про початок виготовлення продукції або про обсяг виконаної роботи.

05 травня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити; стягнути з позивача на користь відповідача всі понесені процесуальні витрати, у тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

Вказує на те, що позивач направила лист не за адресою відповідача, що зазначена у договорі, про що свідчать докази направлення такого листа, у зв`язку з чим, жодної кореспонденції ФОП ОСОБА_2 від ОСОБА_1 не отримував.

Зауважує, що відповідач вчасно приступив до виконання своїх зобов`язань за договором та здійснив оплату виробнику метало пластикових конструкцій. Проте позивач належним чином не виконала своїх зобов`язань за договором.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведена позивачем нижча в півтори рази ринкова вартість замовлених нею ПВХ конструкцій як підстава розірвання договору не свідчить про порушення умов договору з боку відповідача й не може бути підставою для розірвання договору. Суд вказав, що доводи позивача про сплату нею 3 100 грн як авансу, а не завдатку, спростовуються умовами договору та приписами наведених положень закону.

Оскільки під час розгляду справи не було встановлено порушення прав позивача як споживача, суд першої інстанції вважав необґрунтованими похідні вимоги позову про відшкодування моральної шкоди.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що між позивачем та відповідачем 05 вересня 2020 року укладено договір СА-02338_R (далі - Договір), згідно з яким позивач доручає, а відповідач зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій загальною площею 1,54 м2, білого кольору, профіль Rotta, вартістю 6 156 грн.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Договору сума завдатку становить 3 100 грн, борг до передачі у власність 3 056 грн. Пунктами 3.1.1, 3.2 Договору встановлено, що після внесення замовником завдатку 80-100 %, борг «до передачі у власність» повинен бути погашений не пізніше 7 днів, з дня внесення завдатку. Після виконання пункту 3.1.1 виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 30 робочих днів з моменту виконання пункту 3.1.1. У випадку, якщо вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація, непрямі кути, шпроси, тонування, арочний гиб та ін.), строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40 робочих днів. Згідно з пунктом 3.12 договору, договір діє з моменту укладання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір є дійсним та таким, що вступив в силу, при наявності печатки.

Згідно копії товарного чеку №02338 від 05 вересня 2020 року ОСОБА_1 було сплачено ФОП ОСОБА_2 завдаток на виготовлення ПВХ конструкцій «Rotta» 3 100 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору позивач 05 вересня 2020 року сплатила відповідачу завдаток на виготовлення ПВХ конструкцій « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у розмірі 3 100 грн.

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 направила ФОП ОСОБА_2 лист з вимогою розірвати укладений договір та повернути авансовий платіж у розмірі 3 100 грн. Проте, вказаний лист позивачем було направлено на невірну поштову адресу та, як зазначає відповідач, вказаного листа ним отримано не було.

У свою чергу, 17 вересня 2020 року ФОП ОСОБА_2 направив на поштову адресу лист ОСОБА_1 , в якому повідомив про необхідність сплатити борг до передачі у власність у розмірі 3 056 грн та попередив, що у разі, якщо до 27 вересня 2020 року борг не буде сплачено, договір буде розірвано.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

За змістом ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У той же час, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожними.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За змістом п. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до п. 2 ст. 837 ЦК України, договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (ч. 4 ст 849 ЦК України).

Частиною 3 ст. 865 ЦК України визначено, що до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

За приписами статті 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

Згідно з частиною дванадцятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов`язаний негайно повідомити про це споживача.

Виконавець зобов`язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору.

Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини.

Правовий аналіз положень статті 849 ЦК України дозволяє дійти висновку, що вони встановлюють підстави для відмови замовника від договору підряду та відповідні правові наслідки такої відмови. При цьому, положення частин другої, третьої та четвертої статті 849 ЦК України містять самостійні підстави відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки таких дій.

Частина третя статті 849 ЦК України надає право замовнику, у разі якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, призначити підрядникові строк для усунення недоліків. І лише в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Доказування очевидності невиконання належним чином роботи за підрядним договором покладається на замовника.

Разом з цим, частина 2 вказаної статті надає замовнику право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим.

Частиною четвертою статті 849 ЦК України замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, з можливістю виплати замовником підряднику плати за виконану роботу з відшкодуванням збитків підряднику, і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Слід відмежовувати авансовий платіж від завдатку. Завдаток є засобом забезпечення виконання зобов`язань, у даному випадку - зобов`язань замовника з оплати робіт, який не буде повернутий замовникові в разі реалізації ним права на відмову від договору (аванс може бути неповернутий в частині, яка покриває витрати підрядника та вартість частини робіт). Встановлення у договорі побутового підряду умов щодо внесення замовником завдатку законом не заборонено.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору підряду, позивач як на підставу для розірвання цього договору посилалася лише на те, що після укладення договору підряду їй стало відомо ринкову вартість таких дверей, яка є нижчою в півтори рази, ніж двері, замовлені у відповідача.

Отже, судом першої інстанції дійдено вірного висновку, що наведена позивачем нижча в півтори рази ринкова вартість замовлених нею ПВХ конструкцій, як підстава розірвання договору, не свідчить про порушення умов договору з боку відповідача й не може бути підставою для розірвання договору.

При цьому, доводи позивача про відсутність у відповідача права на зайняття діяльністю з продажу металопластикових конструкцій з огляду на відсутність відкритої у нього відповідної діяльності за КВЕД - 47.52, не узгоджуються з укладеними умовами договору, за яким відповідач зобов`язався не виготовляти вироби, а здійснити посередницьку діяльність, що підтверджується предметом договору - організація робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Окрім того, згідно з пунктом 7.6 договору підряду замовник погодилась з неможливістю розірвання договору згідно з доповненням № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №172, яким затверджений перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню). Відповідно до цього переліку, скло нарізане або розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником) обміну (поверненню) не підлягає. ПВХ конструкції, виготовлені на замовлення та під розмір замовника, враховуючи зміст статі 184 ЦК України, є річчю, визначеною індивідуальними ознаками, незамінною.

Доводи позивача про сплату нею 3 100 грн як авансу, а не завдатку, спростовуються умовами договору та приписами наведених вище положень закону, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення на її користь грошових коштів у розмірі 3 100 грн.

До того ж, як убачається з матеріалів справи, лист-претензію ОСОБА_1 направила на невірну адресу, а тому ФОП ОСОБА_2 її не отримав.

Натомість, з претензії відповідача видно, що саме ОСОБА_1 не виконала умови пункту 2.3 Договору підряду та не сплатила ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3 056 грн.

У задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди місцевим судом було правильно відмолено, оскільки такі вимоги є похідними та під час судового розгляду не було встановлено порушення прав позивача як споживача.

Зважаючи на викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю, оскільки позивач, сплативши ФОП ОСОБА_2 завдаток у розмірі 3 100 грн на виготовлення ПВХ конструкцій « ІНФОРМАЦІЯ_1 », після укладення договору підряду, довідалась про можливість виготовити та придбати такі двері за нижчою ціною, а тому вирішила розірвати договір, не виконавши при цьому свої зобов`язання за пунктом 2.3 укладеного договору та не повідомивши належним чином про це відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, встановлених на їх підставі обставин справи, а також власного тлумачення норм чинного законодавства.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик