РІШЕННЯ

іменем України

30 червня 2021 рокуСправа №451/1000/20
Провадження № 2/451/249/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Ференс І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/1000/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності у порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

30 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про встановлення юридичного факту та визнання права власності у порядку спадкування.

В позовній заяві зазначає, що ОСОБА_9 перебував у шлюбі із ОСОБА_10 та був зареєстрований і проживав по АДРЕСА_1 . 06 квітня 1981 року ОСОБА_9 помирає, що посвідчується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 27 березня 2015 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільською ради Радехівського району. У подальшому, зокрема 17 листопада 2019 року у с. Дмитрів помирає ОСОБА_10 . За життя ОСОБА_10 склала заповіт, який 04 листопада 2013 року посвідчено секретарем Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, про що був зроблений актовий запис за № 149, відповідно до якого спадкодавець на випадок смерті розпорядилася своїми майновими та немайновими правами у користь ОСОБА_1 - позивача у справі. У склад спадкової маси після смерті ОСОБА_10 , окрім іншого майна, увійшло будинковолодіння АДРЕСА_1 . Згідно даних довідки КП ЛОР «Червоноградського МБТІ» за № 2606 від 28.05.2020 року, станом на 31.12.2012 року, житловий будинок за АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Дмитрівської сільради, на основі рішення Радехівського райвиконкому № 69 від 20.04.1989 року та записано в реєстрову книгу за № 285 14.06.1989 року. Відомості про те, що ОСОБА_10 являється єдиним і останнім членом колгоспного двору станом на 01.07.1991 року у АДРЕСА_1 і, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладені у довідці Дмитрівської сільської ради № 48 від 21.01.2020 року та № 326 від 27.05.2020 року. Маючи намір реалізувати свої права спадкоємця за заповітом, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, за результатом чого 22.01.2020 року заведено спадкову справу № 65386168 (№13/2020), що посвідчується відомостями, викладеними у Витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59104051. Однак, нотаріус в усній формі повідомив позивача, що йому буде відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом саме на будинковолодіння, оскільки таке віднесене до колгоспного двору і при цьому не визначено розмір часток за його членами. За таких обставин зазначає, що більш дієвих заходів для забезпечення реалізації своїх майнових прав, окрім як звернення до суду, він не має. Просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.2-6).

10 червня 2021 року ухвалою Радехівського районного суду Львівської області залучено до участі у справі батька позивача, відповідача ОСОБА_8 (а.с.75).

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився. Скерував в адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не вирішувати питання судових витрат (а.с.122).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі (а.с.56-66,79).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 (а.с.17).

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі батьки значаться ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (а.с.7).

Родинні відносини сторін у справі підтверджуються належними доказами, а саме: свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_5 , свідоцтвом про шлюб ОСОБА_2 з ОСОБА_12 , серії НОМЕР_6 , свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_7 , свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , де прізвище ОСОБА_15 , після розірвання шлюбу присвоєно « ОСОБА_16 », свідоцтвом про народження ОСОБА_5 , серії НОМЕР_8 , свідоцтвом про народження ОСОБА_6 , серії НОМЕР_9 , свідоцтвом про народження ОСОБА_7 , серії НОМЕР_10 , свідоцтвом про одруження ОСОБА_7 з ОСОБА_17 , свідоцтвом про шлюб ОСОБА_9 з ОСОБА_18 , серії НОМЕР_11 , свідоцтвом про народження ОСОБА_18 (а.с.8-15,16-зворот, 17-зворот,74).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 (а.с.16).

За життя спадкодавець ОСОБА_10 залишила особисте розпорядження на випадок своєї смерті у виді заповіту, за яким спадкоємцем майна ОСОБА_10 є ОСОБА_1 (а.с.18).

Відповідно до довідок №48 від 21.01.2020 року та №326 від 27.05.2020 року, виданих виконкомом Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, спадкодавець ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована в АДРЕСА_1 , та була останнім головою колгоспного двору і з нею на день смерті були зареєстровані: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , квартиронаймач ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .. Від імені ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконкомом Дмитрівської сільської ради посвідчувався заповіт 04.11.2013 року, актовий запис №149. Дані обставини про реєстрацію осіб підтверджуються також записами в будинковій книзі (а.с.18-зворот, 20-зворот, 24-25 зворот).

З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №59104051 від 22.01.2020, вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , відкрита спадкова справа №13/2020 від 22.01.2020 року (а.с.19).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого на підставі рішення Радехівського райвиконкому №69 від 20.04.1989 р., в цілому будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_10 (а.с.19-зворот).

Відповідно до довідки №2606 від 28.05.2020 року, виданої КП ЛОР «ЧМБТІ», станом на 31.12.2012 р. в КП ЛОР «ЧМБТІ» житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Дмитрівської сільської ради 14.06.1989 року на підставі рішення Радехівського райвиконкому №69 від 20.04.1989 р. та записано в реєстрову книгу за №285 14.06.1989 року (а.с.20).

Як вбачається з даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 27 травня 2020 року, замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а.с.21-23).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №13/2020, заведеної 22 січня 2020 року, ОСОБА_1 звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_10 за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №149 (а.с.83-118).

Відповідно до довідки №589 від 14.06.2021 року, виданої виконавчим комітетом Радехівської міської ради Львівської області, житловий будинок в АДРЕСА_1 станом на 01.07.1990 р. був колгоспним двором і були зареєстровані: ОСОБА_10 , 1954 року народження, член колгоспного двору, яка померла 2019 р., ОСОБА_4 , 1975 року народження, член колгоспного двору, ОСОБА_5 , 1977 року народження, член колгоспного двору, ОСОБА_6 , 1979 року народження, член колгоспного двору, ОСОБА_2 , 1987 року народження, член колгоспного двору, ОСОБА_1 , 1987 року народження , член колгоспного двору, ОСОБА_3 , 1988 року народження , член колгоспного двору (а.с.120).

Згідно довідки №589 від 14.06.2021 року, виданої виконавчим комітетом Радехівської міської ради Львівської області, померла ОСОБА_10 , 1954 року народження, постійно до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Разом з нею за даною адресою на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1975 р.н. - дочка; ОСОБА_5 , 1977 р.н. - син; ОСОБА_6 , 1979 р.н. - син; ОСОБА_8 , 1959 р.н. - співмешканець; ОСОБА_2 , 1987 р.н. - син; ОСОБА_1 , 1987 р.н. - син; ОСОБА_3 , 1988 р.н. син (а.с.121).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Правовий статус колгоспного двору визначається чинним на момент виникнення правовідносин ЦК УРСР.

В силу вимог ст. 120 ЦК УРСР (чинної на момент виникнення правовідносин), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

У відповідності до ст. 125 ЦК УРСР, при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

Ст. 126 ЦК УРСР передбачено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частки в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в пп. «г» своєї постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», за правилами ст. 563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ (3425-12) «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року №2709-IV (2709-15) «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що спірне будинковолодіння є колгоспним двором.

Членами колгоспного двору були ОСОБА_10 - останній голова колгоспного двору, дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що вбачається з довідки №589 від 14.06.2021 р.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - остання голова колгоспного двору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав зі своєю мамою ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується також доказами, які надійшли разом із позовною заявою.

Отже, в силу дії ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після її смерті. Спірним спадковим майном є колгоспний двір в АДРЕСА_1 , головою якого була спадкодавець ОСОБА_10 .

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері як спадкоємець першої черги, оскільки був зареєстрований та проживав з спадкодавцем ОСОБА_10 .

З огляду на те, що спадщина внаслідок смерті спадкодавця відкрилася після набрання чинності Цивільним кодексом України (01 січня 2004 року), то, в силу вимог п. 5 Перехідних положень такого кодексу, спірні спадкові правовідносини повинні регулюватися чинним Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 30 червня 2021 року.