МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/2249/21
Пр. №2/521/2504/21
УХВАЛА
16 лютого 2021 року м. Одеса
Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М., розглянувши матеріали позовної заяви Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,
У лютому 2021 року Військова академія (м. Одеса) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, посилаючись на те, що на підставі наказу начальника Військової академії (м. Одеса) №351 від 20 липня 2017 року відповідача було зараховано курсантом на 1-й курс навчання до Військової академії та на підставі наказу №40-РС від 20 липня 2017 року його призначено на посаду курсанта.
Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) №183 від 28 серпня 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду курсанта першого курсу навчання та з 28 серпня 2017 року зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами.
20 липня 2017 року між Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Військової академії полковником ОСОБА_2 та курсантом ОСОБА_1 укладено контракт на час навчання до присвоєння військово звання «лейтенант».
Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) №13-РС від 16 лютого 2018 року згідно рапорту та на підставі протоколу Вченої ради Військової академії №6 від 25 січня 2018 року у відповідності до абз. 7 п. 3.2 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №490 від 24 грудня 1997 року, сержанта ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів через «небажання продовжувати навчання». Відповідно до п. 36, 227 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року, та п. 2.14 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10 квітня 2009 року, розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу з сержантом ОСОБА_1 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).
Зазначив, що станом на час звернення до суду відповідачем вказані кошти у добровільному порядку не сплачені.
Стверджував, що оскільки між сторонами припинені публічні правовідносини, то справа підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.
Дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
При цьому, згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів) (ч. 6 ст. 2 вказаного Закону).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16 (провадження №11-669апп18), з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження №14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №820/5761/15 (провадження №11-750апп18) та вказала, що дана категорія спорів підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 березня 2019 року у справі №723/18/17 та у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №705/1664/17, оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Отже, спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерству оборони України, яке є суб`єктом владних повноважень, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на те, що справа за позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд
У відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда