Справа № 466/2438/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 червня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Масної К.О.

представника позивача, адвоката Юхман Я.В.

№466/2438/21; 2/466/1350/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації

ВСТАНОВИВ:

24.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації, в якому просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1 , шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що , ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру Серії НОМЕР_1 від 01.08.2008 року.

У вищевказаній квартирі також зареєстровані: дружина ОСОБА_3 , син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також в квартирі проживають, але не зареєстровані: дочка ОСОБА_4 та її сім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Протягом багатьох років сумісне проживання з відповідачем стало неможливим, оскільки відповідач зловживає наркотичними засобами, і як наслідки влаштовує сварки, веде аморальний спосіб життя, не несе жодних витрат за комунальні послуги.

На підтвердження вищевказаних обставин, вважає за необхідне зазначити про наявність кримінальних проваджень, в тому числі вироків та постанов про притягнення до адміністративної відповідальності. Дані правопорушення та злочини вчинялись у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , та щодо осіб, які в ній проживають, зокрема:

09.11.2017р. близько 09.30 год., ОСОБА_2 , перебуваючи по місцю проживання, вчинив сімейний скандал, в ході якого ображав свою матір, виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, поводив себе агресивно, на зауваження не реагував, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року у справі № 466/8876/17 вирішено ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт, строком 30 (тридцять) годин.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова 12 серпня 2019 року у справі № 466/5937/19 визнано винуватим ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України (незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту), призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 ( п`ятдесяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 ( вісімсот п`ятдесят ) грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова 13 жовтня 2020 року у справі №466/6834/20 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170 (сто сімдесят гривень) в дохід держави. Накладене адміністративне стягнення за те, що 01.09.2020 близько 10:00 год., гр. ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно сестри ОСОБА_4 , яке полягало у образах, погрозах психологічного тиску, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова 22 лютого 2021 року у справі № 466/7016/20 зупинено судове провадження №466/7016/20, 1-кп/466/265/21 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до розшуку обвинуваченого, та оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_2 . Дане кримінальне провадження відкрите в зв`язку з тим, що Відповідач - ОСОБА_2 здійснив крадіжку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ., а саме викрав смартфон.

Також, в зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_2 щодо сестри ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання звернулась в поліцію, однак зважаючи на те, що відповідач перебуває у розшуку, за адресою не проживає, на даний час є неможливим розгляд і притягнення його до відповідальності за дане правопорушення.

Такі дії Відповідача, як вбачається з обставин наведених вище, тривають роками, позивач, а також інші жильці неодноразово пробували вирішити ці питання з ним але все безрезультатно.

Крім того, позивач звертає увагу суду, що з 10 серпня 2020 року Відповідач не проживає за вказаною адресою: АДРЕСА_1 ., що підтверджується актом обстеження житлових умов.

Додатковою незручністю, яку створює Відповідач, є те, що останній користується кредитними коштами, однак не здійснює погашення заборгованості, в зв`язку з чим на адресу позивача приходять листи від фінансових установ про погашення боргу, дзвінки колекторських компаній, та представники цих установ безпосередньо приходять за вказаною адресою в пошуках Відповідача.

Позивач є пенсіонером, стан його здоров`я не дає можливості переносити скандали, які влаштовує Відповідач, коли являється додому. 18.10.2020 позивач переніс черговий інфаркт мозку, внаслідок якого виникла гіпертонічна хвороба з переважним ураженням серця, та атеросклеротична хвороба серця неуточнених судин (копія виписки із медичної карти додається), тому вважає за необхідне виселити Відповідача з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи дану обставину, Відповідачу, його сестрою, позивача дочкою було придбано квартиру в гуртожитку АДРЕСА_3 . Відповідач не заперечував проти того, щоб переїхати зі ОСОБА_7 та проживати за вказаною адресою, однак з невідомих причин знятись з реєстрації відмовляється.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач протягом тривалого часу не бажає виправлятися, налагоджувати стосунки з позивачем, матір`ю та іншими особами, які проживають в квартирі, вести прийнятний спосіб життя, вимога щодо виселення та зняття з реєстрації є єдиним способом захисту в даній ситуації, для того щоб запобігти негативних наслідків в майбутньому, а тому вважаю таку цілком обгрунтованою, та просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Юхман Я.В. позовні вимоги підтримав повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.09.2008 року, квартира АДРЕСА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 01.08.2008 року, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР, належить ОСОБА_1 (а.с.9-10).

У відповідності до довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію, виданої 02.03.2021 року ЖБК №210, в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 (а.с. 11).

Крім того, судом встановлено, що протягом багатьох років сумісне проживання позивача з відповідачем стало неможливим, оскільки відповідач зловживає наркотичними засобами, і як наслідки влаштовує сварки, веде аморальний спосіб життя, не несе жодних витрат за комунальні послуги.

На підтвердження вищевказаних обставин долучено вироки та постанови про притягнення до відповідальності відповідача ОСОБА_2 . Дані правопорушення та злочини вчинялись у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та щодо осіб, які в ній проживають.

Зокрема, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року у справі №466/8876/17 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт, строком 30 (тридцять) годин (а.с.14).

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова 12 серпня 2019 року у справі №466/5937/19 визнано винуватим ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України (незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту), призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 ( п`ятдесяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят ) грн. (а.с.16-18).

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова 13 жовтня 2020 року у справі №466/6834/20 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170 (сто сімдесят гривень) в дохід держави. Накладене адміністративне стягнення за те, що 01.09.2020 близько 10:00 год., гр. ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно сестри ОСОБА_4 , яке полягало у образах, погрозах психологічного тиску, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю потерпілої (а.с.19-20).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова 22 лютого 2021 року у справі №466/7016/20 зупинено судове провадження №466/7016/20, 1-кп/466/265/21 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до розшуку обвинуваченого та оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_2 . Дане кримінальне провадження відкрите в зв`язку з тим, що відповідач - ОСОБА_2 здійснив крадіжку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ., а саме викрав смартфон (а.с.21-22).

Також, в зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_2 щодо сестри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання звернулась в поліцію, однак зважаючи на те, що відповідач перебуває у розшуку, за адресою не проживає, на даний час є неможливим розгляд і притягнення його до відповідальності за дане правопорушення (а.с.23).

З наведених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем склались неприязні стосунки, наслідком яких є неодноразові звернення до органів поліції з приводу неправомірних дій відповідача.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі АДРЕСА_4 стверджується актом обстеження житлових умов ЖБК №210 від 02.03.2021 року, згідно якого ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_4 , однак не проживає за вищевказаною адресою з 10.08.2020 року (а.с. 12).

Крім того, згідно договору купівлі-продажу житлового приміщення (кімнати) у гуртожитку від 28.12.2020 року, ОСОБА_4 сестрою відповідача було придбано відповідачу квартиру в гуртожитку АДРЕСА_3 . Відповідач не заперечував проти того, щоб переїхати з м. Львова та проживати за вказаною адресою, однак з невідомих причин відмовляється знятись з реєстрації (а.с.29-30).

З пояснень позивача також вбачається, що відповідач користується кредитними коштами, однак не здійснює погашення заборгованості, в зв`язку з чим на адресу позивача приходять листи від фінансових установ про погашення боргу, дзвінки колекторських компаній та представники цих установ безпосередньо приходять за вказаною адресою в пошуках відповідача.

Окрім того, позивач є пенсіонером, стан його здоров`я не дає можливості переносити скандали, які влаштовує відповідач, коли являється додому. 18.10.2020 позивач переніс черговий інфаркт мозку, внаслідок якого виникла гіпертонічна хвороба з переважним ураженням серця та атеросклеротична хвороба серця неуточнених судин, що підтверджується копією виписки із медичної карти хворого №25793 (а.с.24).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст.391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із Постановою ВСУ від 16.11.2016 р у справі №6-709цс16, згідно з положеннями ст.391 ЦК України, лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

При цьому судом встановлено, що відповідач не є власником спірної квартири.

Відповідно до частини першої ст. 383 ЦПК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) зазначено, що: «статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивачки, як власниці житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Тому усунення в судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного, а не віндикаційного позову. При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору».

Судом встановлено, що у відповідача наявне інше житло, а саме квартира в м. Стебник Львівської області. Виселенням відповідача дійсно буде допущено втручання у його житлові права, проте вказане втручання переслідує законну мету, відбувається на підставі закону і з урахуванням всіх встановлених у справі обставин. У даній справі суд вважає, що при вжитті заходів у вигляді виселення дотримано баланс інтересів сторін і не створено надмірний тягар для ОСОБА_2 , оскільки він має житло в тому ж регіоні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що реєстрація і проживання відповідача у квартирі позивача створює йому перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно дост.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно п.26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже відповідач не є власником спірної квартири, з серпня 2020 року не проживає у квартирі АДРЕСА_4 , а тому має бути виселеним із зняттям з реєстраційного обліку, оскільки власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 908,00 гривень судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

позов задовольнити повністю.

Усунути перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1 , шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 червня 2021 року.

Суддя О. І. Ковальчук