ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Гнатюк О.С.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Репала Дениса Олександровича

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2010 року, постановлену суддею Хіль Л.М., повний текст ухвали складено - дата не вказана

у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 рокуПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості солідарно у розмірі 17207,70 грн. за кредитним договором №40654 від 04.12.2006 р. та судових витрат на загальну суму 292,08 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2010 року заява представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову задоволена.

Обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що як вбачається із поданої заяви про забезпечення позову, має місце недобросовісна поведінка відповідача щодо виконання умов кредитного договору, тому є підстави вважати що у разу не застосування заходів забезпечення позову, відповідач може вчинити дії, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду, тому у відповідності до вимог ч. 3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Репало Д.О., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду в частині обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 скасувати та постановити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що про існування обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 випадково дізнався від Державної прикордонної служби України, коли збирався перетнути кордон України, оскільки ухвалу суду першої інстанції не отримував ні у суді, ні поштовим зв`язком. Лише 14.12.2020 року після отримання її копії у суді, ознайомився з її змістом. Оскаржувана ухвалу суду постановлення до моменту ухвалення рішення у справі, Зазначає, що є недоведеним факт ухилення боржника від виконання судових рішень, що боржник може бути обмежений у праві виїзду за межі України за наявності невиконаного удового рішення, але лише у разі ухилення боржника від його виконання, що необхідність обмежувати право виїзду за кордон взагалі відсутня, оскільки було накладено арешт на майно боржника. Аналіз законодавства, яке було чинне на час постановлення оскаржуваної ухвали, дає підстави для висновку, що такий вид забезпечення позову у цивільній справі як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, був відсутній. Сам факт невиконання боржником обов`язку по погашенню заборгованості не свідчить про ухилення божника від виконання своїх зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами,встановленими для розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження,з особливостями,встановленими цією главою.

Згідно довідки Октябрського районного суду м. Полтави справа №2-11307/10 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості знищена на підставі Переліку судових справ, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом ДСА України №22 від 11.02.2010 року. У наряді знищених справ за 2010 рік зберігаються оригінали: ухвала від 11.10.2010 року, ухвала від 11.10.2010 року, ухвала від 11.10.2010 року, рішення від 26.01.2011 року, ухвала від 28.09.2012 року (а.с. 1).

Згідно акту від 14.01.2021 року експертної комісії, призначеної відповідно до наказу голови суду №1/од.с. від 04.01.2021 року, з матеріалів знищених справ №11300-11399, які розглянуті у 2010 році, вилучено наступні оригінали процесуальних документів суду: ухвала від 11.10.2010 року №2-11307/10 на 1 аркуші, ухвала від 11.10.2010 року №2-11307/10 на 1 аркуші, ухвала від 11.10.2010 року №2-11307/10 на 1 аркуші, рішення від 26.01.2011 року №2-11307/10 на 3 аркушах, ухвала від 28.09.2012 року №6/1622/518/2012 на 1 аркуші (а.с. 2).

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2010 рокуПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість у розмірі 17207,70 грн. за кредитним договором №40654 від 04.12.2006 р. та судові витрати на загальну суму 292,08 грн. (а.с. 7).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2010 року заява представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову задоволена. Обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с. 4).

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена 11.10.2010 року, тобто у редакції ЦПК України від 06.10.2010 року.

Згідно ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, у редакції чинній станом на 11.10.2010 р., суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1-3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, серед видів такого забезпечення у статті 152 ЦПК України не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України. Таким чином, ЦПК України не містив правової норми, яка б надавали суду повноваження в порядку передбаченому ст.ст. 151-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, є неприпустимим обмеження виїзду з України у спосіб, не передбачений ЦПК.

Постановляючи ухвалу від 11.10.2010 р., суд першої інстанції залишив вказане поза увагою.

Лише 04.11.2010 р. було доповнено розділ VІ «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України статтею 377-1, згідно із Законом N 2677-VI ( 2677-17 ) від 04.11.2010 р., яка передбачала вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, та була чинною до 15.12.2017 р.

Беручи до уваги те, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 11.10.2010 року в іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено, на що не звернув увагу представник відповідача адвокат Репало Д.О., тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції частковому скасуванню.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд у складі колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального закону, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню частково з постановленням судового рішення з цього питання.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.2,3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 2,3,4, 126 ч. 2, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Репала Дениса Олександровича задовольнити частково.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2010 рокув частині обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову у вигляді обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань у справі №2-11307/10 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

В іншій частині ухвалу першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов