ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4547/21 Справа № 2-25/2006 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 2-25/2006

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року, яка постановлена суддею Лиходєдовим А.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області повне судове рішення складено 09 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-25/06, виданого Тернівським районним судом М. Кривого Рогу з метою виконання рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.07.2006 року.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2020 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та заявнику надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, оскільки позивачем у вступній частині заяви не вірно зазначено процесуальне положення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як стягувача та боржника; не повно та не конкретно викладено вимогу, а саме, куди саме суд повинен направляти виконавчий лист для виконання; виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги є неповним і неконкретним, так як не вказано, чи звертався заявник до канцелярії Тернівського районного суду м. Кривого Рогу та коли за отриманням повторно виконавчого листа за рішенням від 10.07.2006 року по справі № 2-25/06 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, якщо за його твердженням виконавчий лист знаходиться в матеріалах справи. В заяві не зазначено чому до заяви не долучено оригінал виконавчого листа, або належним чином посвідчену судом його копію, що робить неможливим розгляд заяви по суті та його копії для вручення іншим учасникам; не зазначено якого змісту резолютивна частина повинна бути у виконавчому листі, тобто за рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, або іншого суду; не зазначено коли саме було відкрито первинно виконавче провадження; не зазначено відповідно до яких норм та яких законодавчих актів суд повинен замість стягувача, в порядку підготовки справи до розгляду, додати до матеріалів справи виписку з книги реєстрації вхідної документації Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, відповідно до заяв, скарг від 02.03.2011 року, 16.03.2011 року, 29.03.2011 року, 03.05.2011 року, 20.06.2011 року, 28.07.2011 року, 11.08.2011 року, 06.08.2012 року, 10.09.2012 року, 28.09.2012 року, 10.12.2012 року, 21.06.2013 року, 25.05.2015 року, 28.12.2015 року, 27.06.2016 року, 27.01.2017 року, 10.04.2017 року, 19.04.2019 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та виконавчий лист № 2-25/06 від 10.07.06 року, який міг би бути пред`явлений до виконання, що в справі відсутній. Не зазначено коли, в зв`язку з чим та куди було повернуто державною виконавчою службою виконавчий лист за рішенням суду від 10.07.2006 року по справі № 2-25/06 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу; скільки раз заявник пред`являв виконавчий лист за рішенням від 10.07.2006 року по справі № 2-25/06 до виконання до державної виконавчої служби; відповідно до яких норм та яких законодавчих актів, суд повинен за своєю ініціативою витребувати на користь позивача необхідні докази; на підставі яких норм і якого законодавства суд повинен надсилати для виконання виконавчий лист, а не стягувач, після отримання в суді.

Не зазначено докази, що підтверджують факт того, що виконавчий лист за рішенням від 10.07.2006 року по справі № 2-25/06 знаходиться в Тернівському районному суді м. Кривого Рогу взагалі, а не повернутий заявнику; не зазначено те, що рішення від 10.07.2006 року по справі № 2-25/06 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу на цей час не виконано в повному обсязі та не зазначено те, що державна виконавча служба не вживала заходів щодо виконання рішення суду.

Також позивачу в ухвалі було роз`яснено, що на виконання ухвали позивачу необхідно було надати до суду уточнену позовну заяву.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-25/06, виданого Тернівським районним судом М. Кривого Рогу з метою виконання рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.07.2006 року визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції на розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що ним були усунуті недоліки, які слугували підставою для залишення його позову без руху, проте, суд першої інстанції не звернув на це уваги, зокрема ним, на виконання вимог ухвали суду, надано було заяву про відкриття провадження по справі після усунення недоліків, в якій ОСОБА_1 зазначено про безпідставність вимог ухвали суду від 28.12.2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позивачу ОСОБА_1 заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, відповідно до ухвали про залишення заяви без руху від 28.12.2020 року, у встановлений строк, вимоги ухвали не виконав, недоліки заяви не усунув, уточненої заяви не надав.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як зазначено у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, в якій викладено вимоги по позовної заяви.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Вимоги до позовної заяви в ЦПК України, в редакції від 15 грудня 2017 року, викладено у статті 175 ЦПК України, тобто заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, яка подана до суду після 15 грудня 2017 року, має відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.

Якщо заява не відповідає вимогам статей 175 і 177 ЦПК України, суддя, відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху і надає строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); найменування суду, до якого вона подається; номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення); інші відомості, що вимагаються цим Кодексом. Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

При цьому, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 28 грудня 2020 року звернувся до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання за рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, виділено у власність позивача ОСОБА_1 майно, загальною вартістю 5700 грн., а у власність відповідача ОСОБА_2 майно, загальною вартістю 3650 грн., стягнуто зі ОСОБА_1 різницю вартості майна у розмірі 1050 грн.

Суд першої інстанції, встановивши, що заява не відповідала вимогам ст. 175, ЦПК України, ухвалою суду від 28.12.2020 року вказану заяву залишив без руху, та надав позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

04 січня 2021 року, на виконання вимог ухвали суду від 28 грудня 2020 року, ОСОБА_1 надав заяву про відкриття провадження по справі після усунення недоліків, в якій зауважив що він виклав обставини, якими обґрунтовує свої вимоги та зауважив, що він додав до заяви докази, які вважав за потрібне надати для її розгляду.

Проте, ухвалою суду від 09 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання визнано неподаною та повернуто позивачу.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

З огляду на викладене не можна вважати, що ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали про залишення заяви без руху, ухилився від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання, у межах встановленого судом строку для усунення недоліків, ним до суду першої інстанції направлено відповідну заяву про усунення недоліків.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто заяву ОСОБА_1 та не надано правової оцінки заяві ОСОБА_1 про усунення недоліків.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув заявнику його заяву.

При цьому п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у заяві і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Отже, питання оцінки обґрунтованості пзаяви вирішується судом на наступних етапах судового розгляду. Тобто суд не вправі з підстав ненадання доказів залишити позовну заяву без руху та повертати заявнику.

В свою чергу ч. 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначене свідчить про те, що суд не врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ним доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року скасувати та направити матеріали за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанов складено 29 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: