Справа № 502/1095/20
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2021 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді Масленикова О.А.
за участю секретаря судового засідання Новицької А.І.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження
за наявними у справі матеріалами
цивільну справу за позовом
Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1
стягнення шкоди, завданої отриманням без належної на те
правової підстави грошових коштів
Представник позивача -військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошових коштів та зазначив, що 15.08.2014 р. відповідач наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 15.08.2014 р. № 173 призначений на посаду механіка-водія, номер обслуги 2 механізованого батальйону та зарахований в розпорядження командира з 25.09.2015 р. наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 25.09.2015 р. № 210. Під час проходження військової служби, відповідач 01.05.2015 р. самовільно залишив військову частину та 11.09.2015 р. повернувся у розташування військової частини, що підтверджується матеріалами службового розслідування та про що було повідомлено органи досудового розслідування та на даний час ведеться досудове слідство. При проведенні аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини польова пошта НОМЕР_2 за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2017 р. було виявлено переплату грошового забезпечення відповідачу з дати самовільного залишення військової частини в сумі 3173 грн. В зв`язку з зазначеним, у позивача виникло право на повернення безпідставно отриманого відповідачем майна та виник обов`язок відповідача повернути безпідставно одержане майно на загальну суму 3173 грн, що складається з суми грошового забезпечення. Відповідно до зазначеного позивач переплатив суму єдиного внеску, яка була нарахована на розмір грошового забезпечення, яке відповідач безпідставно отримав. Сума переплати єдиного соціального внеску на розмір грошового забезпечення становить 1101,03 грн, яка вирахувана з суми переплати грошового забезпечення 3173 грн помноженого на розмір ставки єдиного соціального внеску 34,4 %. Позивач переплатив суму податку на доходи фізичних осіб, який був нарахований на розмір грошового забезпечення, яке відповідач безпідставно отримав. Сума переплати податку на доходи фізичних осіб на розмір грошового забезпечення становить 475,95 грн, яка вирахувана з суми переплати грошового забезпечення 3173 грн помноженого на розмір ставки податку 15%. Зважаючи на вищевикладене, представник позивача просив стягнути з відповідача понесені позивачем збитки, які в загальному обсязі складають суму 4749,98 грн.
Ухвалою судді від 24 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.
Враховуючи, що представник позивача надав заяву, за якою просив розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти заочного вирішення справи, беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
15.08.2014 р. ОСОБА_1 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 15.08.2014 р. № 173 призначено на посаду та зараховано в розпорядження командира з 25.09.2015 р. наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 25.09.2015 р. № 210.
З витягу з наказу командира ВЧ польова пошта НОМЕР_2 від 25.09.2015 р. № 1897 про результати службового розслідування по факту повернення з самовільного залишення військової частини солдата ОСОБА_1 вбачається, що солдат ОСОБА_1 вважається таким, що 01.05.2015 р. самовільно залишив військову частину та 11.09.2015 р. повернувся у розташування військової частини.
Відповідно до пояснювальної записки солдат ОСОБА_1 11.09.2015 р. вказав, що 01.05.2015 р. залишив розташування ВЧ без дозволу в зв`язку з захворюванням та весь час знаходився на лікуванні. Підтверджуючих документів не має. В розташування військової частини повернувся 11.09.2015 р.
Згідно виписки з реєстру на виплату грошового забезпечення від 14.07.2015 р. ОСОБА_1 нарахована сума в розмірі 1521,45 грн та 741,79 грн.
Згідно виписки з реєстру на виплату грошового забезпечення від 17.08.2015 р. ОСОБА_1 нарахована сума в розмірі 1521,45 грн.
При ухваленні рішення судом застосовано наступні норми права:
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Ч. 6 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
П. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам, затверджена Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, встановлено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення та поновлюється з дня повернення.
Таким чином з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.
Вищезазначена стаття визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.
Оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб, норми ст. 1212 ЦК України мають велике значення для вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану.
Водночас правила ст. 1215 Цивільного кодексу України передбачають, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Верховний Суд України висловив правову позицію в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.
Правовий аналіз ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, зміст цитованого вище правового висновку Верховного Суду України, дає підстави стверджувати про те, що у разі виплати особі без необхідності чи без правової підстави грошової допомоги або якщо відпала підстава для такої виплати, то платнику ці кошти поверненню не підлягають, крім випадків наявності рахункової помилки з боку платника і недобросовісності з боку набувача.
Отже, закон встановлює два випадки при яких здійснюється повернення безпідставно набутої заробітної плати і платежів, що прирівнюються до них, а саме: по-перше, виплата не повинна бути результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, виплата не повинна бути результатом недобросовісності з боку набувача.
Відповідач своїми недобросовісними діями призвів до того, що йому без належних правових підстав було нараховано та перераховано кошти, у вигляді грошового забезпечення, а отже за змістом зобов`язань, що виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави у позивача виникло право на повернення безпідставно отриманого відповідачем майна, і виник обов`язок відповідача повернути безпідставно одержане майно.
Відповідно абз.7 п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу платниками єдиного внеску є роботодавці.
Згідно до абз.2 п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених в абзаці сьомому п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи.
Ч.2 та 5 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування ч бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими: а межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином єдиний внесок сплачується у сумі єдиного внеску обчисленого з нарахованого єдиного внеску на суму грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до зазначеного позивач переплатив суму єдиного внеску, яка була нарахована на розмір грошового забезпечення яке відповідач безпідставно отримав.
Розмір єдиного внеску встановлений ч. 6 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції яка діяла на момент переплати) становить 34,7 %.
Податковий кодекс, який регламентує порядок оподаткування доходів фізичних осіб, у тому числі військовослужбовців, не передбачає звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями у зв`язку з виконанням строкової служби (у тому числі осіб, що проходять альтернативну службу), передбачених законом, які виплачуються з бюджету чи бюджетною установою (п.п. 165.1.10 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу).
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено Порядок виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького Складу (далі - Порядок), який визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами, що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час (проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб.
Грошове забезпечення, що виплачується військовослужбовцям відповідно до ст. 9 Закону № 2011 та установи № 1294, згідно з пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу включається до загального місячного річного) оподатковуваного доходу платника податку як інші доходи та оподатковується за ставками 15%, установленими п. 167.1 ст. 167 Податкового Кодексу.
Таким чином переплата грошового забезпечення призвела до нанесення збитків військовій частині у вигляді переплати податку на прибуток фізичних осіб у сумі 475,95 грн., так як сплата податку здійснюється військовою частиною (податковим агентом) за рахунок отримувача прибутку (військовослужбовця).
Відповідно до зазначеного позивач переплатив суму податку на доходи Фізичних осіб, який був нарахований на розмір грошового забезпечення яке відповідач безпідставно отримав.
Позивач на час завдання шкоди мав статус військовослужбовця.
Відповідно до ст. 24 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою ВРУ від 23.06.1995 за № 243/95 ВР, вищий за підлеглістю командир (начальник) перевіряє обґрунтованість притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, а також розміру стягуваної суми. У виняткових випадках, з урахуванням матеріального стану винної особи, її сімейних обставин тощо, розмір суми, що підлягає стягненню, може бути зменшено. Розмір стягуваних сум у цьому разі не може бути меншим, ніж це передбачено пунктом 10 цього Положення.
Відповідно до вимог ст. 26 Статуту внутрішньої служби ЗС України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV Військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно вимог пункту 2, статті 5 Дисциплінарного статуту ЗС України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Військова частина НОМЕР_1 , ( НОМЕР_2 ) згідно вимог статей 1-3 Закону України «Про правовий режим майна у ЗС України» та статей 1-3 Закону України «Про господарську діяльність у ЗС України», є суб`єктом господарської діяльності ЗС України за рахунок Державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний баланс доходів та витрат кодів економічної діяльності, а також відокремлені рахунки в Державному казначействі та банківських установах. Майно, матеріальні та грошові засоби є державною власністю (що входять до сфери ) управління Збройних Сил України які закріплені за військовою частиною на праві оперативного управління).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зважаючи на встановлені з досліджені доказів обставини справи та норми чинного законодавства, суд вважає, що позивач має право на відшкодування відповідачем, який самовільно залишив військову частину, повної суми виплачених йому коштів без належної на те правової підстави, а також відшкодування шкоди у вигляді 1101,03 грн, яка утворилась внаслідок надлишкової переплати позивачем Єдиного соціального внеску.
Отже, позов слід задовольнити у повному обсязі.
Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн слід покласти на відповідача, оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 1166, 1212 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позов військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданою отриманням без належної на те правової підстави грошових коштів, - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області, 31.08.2016 р., мешкаючого в АДРЕСА_1 , на користь військової частини НОМЕР_1 /ЄДРПОУ НОМЕР_5 , рахунок НОМЕР_6 в Держказначейську службу України, м. Київ/, суму у розмірі 3173 грн, отриманих без належної на те правової підстави.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області, 31.08.2016 р., мешкаючого в АДРЕСА_1 , на користь військової частини НОМЕР_1 /ЄДРПОУ НОМЕР_5 , рахунок НОМЕР_6 в Держказначейську службу України, м. Київ/, суму у розмірі 1101,03 грн, яка утворилась внаслідок надлишкової переплати Єдиного соціального внеску.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області, 31.08.2016 р., мешкаючого в АДРЕСА_1 , на користь військової частини НОМЕР_1 /ЄДРПОУ НОМЕР_5 , рахунок НОМЕР_6 в Держказначейську службу України, м. Київ/, суму у розмін 475,95 грн шкоди, завданої надлишковою переплатою податку на доходи фізичних осіб.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області, 31.08.2016 р., мешкаючого в АДРЕСА_1 , судові витрати у розмірі 2270 грн на користь держави.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников