Справа № 463/785/18
Провадження № 2/463/56/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

представника позивачів: Цибака О.В.,

відповідача: ОСОБА_1 ,

представника відповідачів: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Скречко Марія Михайлівна про визнання недійсним договору дарування, -

встановив:

позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 15 лютого 2018 року звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 , третіх осіб: ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Скречко М.М. про визнання недійсним договору дарування Ѕ частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 13 грудня 2017 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Скречко Марією Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за номером 1033. Крім того, просили вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позов мотивують тим, що 11 грудня 2017 року близько 22:00 години у м. Львові на вул. Липинського, 25А відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача ОСОБА_5 , який керуючи автомобілем марки «Лексус» р.н. НОМЕР_1 , власником якого згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_3 , виїхав за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на перешкоду. В результаті вказаної вище ДТП пасажир ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, а транспортний засіб «Лексус» р.н. НОМЕР_1 зазнав технічних пошкоджень. За результатами вчиненого ДТП було внесено відомості до ЄРДР за № 0005164 від «12» грудня 2017 року та розпочато досудове розслідування кримінального провадження.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 32280 від 16 грудня 2017 року позивачу ОСОБА_4 було поставлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійні рани лобно-тімяної ділянки, лівого колінного суглобу.

Таким чином, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11 грудня 2017 року, відповідачем ОСОБА_5 було заподіяно шкоди позивачу ОСОБА_3 у зв`язку з пошкодженням автомобіля, що належить їй на праві приватної власності, та шкоди ОСОБА_4 у зв`язку заподіянням їй тілесних ушкоджень.

Згідно наявної в матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0005164 від 12 грудня 2017 року, інформації в результаті ДТП водій - ОСОБА_5 теж зазнав тілесних ушкоджень. Однак, незважаючи на ушкодження здоров`я та пережиту стресову ситуацію у момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач 13 грудня 2017 року (через добу після згаданої вище ДТП) уклав договір дарування частки квартири на користь своєї матері - ОСОБА_1 .

Укладений договір дарування від 13 грудня 2017 року сторона позивача вважає таким, що має ознаки фіктивності з огляд на таке.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_3 , виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 1 квітня 2009 року та витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно № 23039854 від 17 червня 2009 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Згідно з відомостями Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 108936092 від 25 грудня 2017 року іншого нерухомого майна за відповідачем ОСОБА_5 не зареєстровано.

Договором про визначення часток у спільній сумісній власності від 13 грудня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Скречко Марією Михайлівною, зареєстрованим в реєстрі за № 1032, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було змінено форму власності на вищезазначену квартиру із спільної сумісної власності на спільну часткову власність та визначено за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по Ѕ частці права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування від 13 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Скречко Марією Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 1033, відповідно до якого відповідач ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_1 належну йому Ѕ частку вищезгаданої квартири.

Оскільки зазначений договір дарування, предметом якого було єдине належне на праві власності відповідачу ОСОБА_5 житло, було укладено відповідачем на користь його матері ОСОБА_1 через день після вищезгаданої дорожньої транспортної події, що трапилася під керуванням відповідача, то позивачі вважають, що є обґрунтовані підстави вважати, що даний правочин має ознаку фіктивності, оскільки був вчинений не з метою настання обумовлених цим договором правових наслідків, а з метою приховання майна від стягнення за його рахунок завданої позивачам у результаті ДТП матеріальної та моральної шкоди.

На думку сторони позивачів, відповідач ОСОБА_5 , відчужуючи 13 грудня 2017 року належне йому на праві власності нерухоме майно своїй матері, був обізнаний про заподіяння ним шкоди позивачам у результаті ДТП, що мала місце 11 грудня 2017 року, а отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виникнення зобов`язання з відшкодування позивачам заподіяної шкоди шляхом звернення стягнення на належне йому нерухоме майно.

У зв`язку з тим, що оспорюваний договір дарування не був укладений з метою реального настання правових наслідків, обумовлених цим правочином, а дії сторін договору були спрямовані на фіктивний перехід права власності відповідача на нерухоме майно до близького родича (матері) з метою приховати це майно від виконання у майбутньому за його рахунок зобов`язання з відшкодування шкоди, окрім цього дарувальник продовжує фактично володіти та користуватися відчуженим майном, а відтак укладений договір дарування має ознаки фіктивності та повинен бути визнаний судом недійсним.

А тому позивачі, як особи, яким неправомірними діями відповідача ОСОБА_5 спричинено шкоду, з метою захисту своїх прав порушених відповідачем звернулись до суду з відповідним позовом, який просять задоволити.

19 лютого 2018 року на адресу суду надійшло клопотання про зміну процесуального статусу третьої особи ОСОБА_1 та залучення її до участі у справі у якості відповідача.

Крім того, 19 лютого 2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на Ѕ квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана на підставі спірного правочину, заборони вчиняти правочини щодо відчуження Ѕ квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та реєструвати такі зміни у відповідних державних реєстрах.

Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року заяву про забезпечення позову повернуто.

Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження у справі відкрито з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в статусі співвідповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 1 березня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Скречко М.М. про визнання недійсним договору дарування задоволено. Накладено арешт на Ѕ частки квартири, загальною площею 44,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5471527, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування укладеного 13 грудня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Скречко Марією Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за номером 1033.

12 березня 2018 року відповідачами подано відзив на позов (т.1 а.с.56-57), відповідно до якого просять в задоволенні позову відмовити у зв`язку із його безпідставністю. Згідно поданого відзиву відповідачі зазначили про те, що оспорюваний позивачами правочин (договір дарування частки квартири від 13 грудня 2017 року) відповідає дійсному волевиявленню сторін та фактичним обставинам відносин, що склалися у власників щодо володіння, користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_5 з 2013 року не проживає у вказаній квартирі. Всі витрати по отримані житла, ремонті, сплаті комунальних платежів несе відповідач ОСОБА_1 . Даний факт, на думку сторони відповідачів, підтверджується актами про непроживання та показами свідків (акт № 5039 від 12 жовтня 2015 року; акт № 4708 від 15 серпня 2016 року; акт від 05 березня 2018 року; довідка № 236 від 05 березня 2018 року).

Відповідач ОСОБА_5 не володіє, не користується та не розпоряджається квартирою АДРЕСА_2 . Лише ОСОБА_1 здійснює всю повноту змісту права власності на вказану квартиру, зокрема проводить в даній квартирі ремонт, тому з цією метою в кредитній спілці «АНІСІЯ» отримано кредит та придбано будівельні матеріали.

Твердження позивачів про те, що ОСОБА_5 , відчужуючи 13 грудня 2017 року належне йому на праві власності нерухоме майно своїй матері, був обізнаний про заподіяння ним шкоди позивачам у результаті ДТП, що мало місце 11 грудня 2017 року, та вчинив вказаний правочин фіктивно, на думку відповідачів, не відповідає дійсним обставинам справи. Оскільки, договором дарування від 13 грудня 2017 року ОСОБА_5 передав право власності на належну йому частку квартири матері, вказаним правочином не введено в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третю сторону щодо фактичних обставин правочину, дійсним наміром учасників був перехід права власності від дарувальника обдарованому; обдарований в повноті права власності володіє, користується та розпоряджається квартирою, роблячи в ній ремонт, проводячи комунальні платежі, дарувальник у відчуженій квартирі не проживає та не користується нею.

Більше того, 13 грудня 2017 року, в день, коли між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування частки квартири, не було відкрито виконавчого провадження, ОСОБА_5 не був внесений в Єдиний реєстр боржників, відсутнє рішення про стягнення з нього коштів, не було судового процесу щодо стягнення коштів, не встановлено винної особи у вчиненні ДТП, що мало місце 11 грудня 2017 року, не визначено розміру матеріального збитку, що отримали сторони.

У зв`язку із цим, сторона відповідачів вважає, що договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 (дарувальником) та ОСОБА_1 (обдарована) носить реальний характер, спрямований на настання правових наслідків, передбачених ним, а саме: перехід права власності від дарувальника до обдарованого, вчинений у час, коли відсутні у дарувальника будь-які зобов`язання щодо інших осіб.

А тому позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважають безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

29 березня 2018 року протокольною ухвалою судового засідання вирішено явку відповідачів в судове засідання визнати обов`язковою та витребувати у приватного нотаріуса належним чином засвідчену копію оскаржуваного договору дарування та усіх документів, що були підставою його укладення.

10 травня 2018 року на адресу суду надійшли витребовувані документи.

1 жовтня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду.

6 листопада 2018 року представником позивачів ОСОБА_6 подано клопотання про зупинення провадження у справі згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням в справі, яка перебуває в провадженні Личаківського районного суду м. Львова № 463/1115/18 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди завданої пошкодженням майна та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я, заподіяними внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року відмовлено в задоволені клопотання представника позивачів ОСОБА_6 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Скречко Марія Михайлівна про визнання недійсним договору дарування.

Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою в судові засідання сторін у справі, за клопотанням представників сторін у справі та карантинними заходами. Крім того, сторона позивача у справі на стадії судового розгляду оскаржувала ухвалу суду про відкриття провадження у справі в апеляційному та касаційному порядку, а також повторно оскаржувала вказану ухвалу в апеляційному та касаційному порядку та від повторної касації відмовилась заявою від 12 лютого 2020 року, справа після повторного оскарження ухвали суду в касаційному порядку повернулась на адресу Личаківського районного суду м. Львова 25 травня 2020 року.

В судовому засіданні 20 грудня 2018 року позивач ОСОБА_4 позов підтримала з мотивів викладених в ньому, додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_5 повинен був відшкодувати завдану шкоду, однак цього не зробив і на її думку відчужив частку в належній йому квартирі з метою уникнення цього. Просила позов задовольнити.

Представник позивачів адвокат Цибак О.В. в цьому ж судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні 20 грудня 2018 року проти позову заперечив і пояснив, що спірний договір не укладався фіктивно, оскільки відчуження його частки в квартирі АДРЕСА_2 давно вже обговорювалось, так як він в квартирі не проживає більше шести років до укладення договору, участі в утриманні квартири не приймає. До грудня 2017 року проживав з дружиною, а потім почав проживати в тітки ОСОБА_7 . Просив в задоволені позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні 20 грудня 2018 року проти позову заперечила і пояснила, що ОСОБА_5 набув частку у спірній квартирі, так як з народження був в ній зареєстрованим, а тому під час приватизації отримав в ній частку у власність. Однак він участі в утриманні квартири та проведення ремонту в ній не брав, тривалий час в ній не проживав, а тому вони домовились, що він подарує їй свою частку. Просила в задоволені позову відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в цьому ж судовому засіданні відносно задоволення позову заперечила з підстав в викладених у відзиві, просила в його задоволені відмовити.

Третя особа, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася, 10 травня 2018 року від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справи у відсутності третьої особи, відносно чого інші учасники процесу не заперечили.

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні 12 лютого 2019 року свідок ОСОБА_8 надав суду наступні показання, згідно з якими ОСОБА_5 не проживає в квартирі АДРЕСА_2 більше шести років, участі в її утриманні не приймає. Ремонт в квартирі проведено за рахунок коштів ОСОБА_1 , яка для цих цілей брала кредит. Питання про переоформлення частки у квартирі стояло давно і остаточне рішення щодо цього було прийнято в жовтні 2017 року на дні народження ОСОБА_1 .

Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні 12 лютого 2019 року свідок ОСОБА_9 надала суду наступні показання про те, що ОСОБА_5 , не проживає в квартирі АДРЕСА_2 більше шести років, фактично з часу його одруження. Комунальні послуги не оплачує, робити ремонт в квартирі ОСОБА_1 не допомагав. Проживає ОСОБА_5 в неї, оскільки в нього якісь негаразди з дружиною, а крім того помагає їй та чоловіку будувати будинок. Крім того, вказала, що була очевидцем як на дні народження ОСОБА_1 в жовтні 2017 року було вирішено питання переоформлення частки в квартирі, яка належить ОСОБА_5 на ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 463/1051/18, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

11 грудня 2018 року о 22:00 годині у м. Львові на вул. Липинського, 25А ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Лексус д.н.з. НОМЕР_1 , прояв неуважність до дорожньої обстановки, не реагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого втратив контроль над керованим ним автомобілем, здійснив виїзд за межі проїжджої частини дороги та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді металевого стовпа електропостачання, продовжив рух та здійснив зіткнення з цегляною огорожею будинку АДРЕСА_3 . Внаслідок цього автомобіль отримав технічні пошкодження, пасажир ОСОБА_4 і водій ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження та завдано збитків ОСОБА_10 , чим порушив п. 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що стверджується копією постанови в справі № 463/1051/18.

Відповідачу ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 1 квітня 2009 року на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2 . Іншим співвласником є ОСОБА_1 (том 1 а.с. 128). Квартира набута у власність за однакових правових підстав шляхом приватизації.

Договором про визначення часток у спільній сумісній власності від 13 грудня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Скречко Марією Михайлівною, зареєстрованим в реєстрі за № 1032, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було змінено форму власності на вищезазначену квартиру із спільної сумісної власності на спільну часткову власність та визначено за відповідачами по Ѕ частці права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

13 грудня 2017 року на підставі договору дарування Ѕ частки квартири ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 125, 126). Договір укладено між сином і матір`ю, що відповідачами не заперечувалось.

В квартирі на момент укладення договору були зареєстровані ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , що стверджується довідкою ЛКП «№ 500» від 13 грудня 2017 року.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова в справі № 463/1115/18 від 10 липня 2019 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 7 лютого 2020 року, стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 433 224,4 гривень відшкодування майнової шкоди, 2 500 гривень вартості експертного автотоварознавчого дослідження та 5 000 гривень відшкодування моральної шкоди. Крім того, стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 20 000 гривень відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з частиною п`ятою статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Невиконання або неналежне виконання правочину не є підставою для визнання його недійсним, оскільки за матеріальним законом визнання недійсним фіктивного договору пов`язане з відсутністю наміру у сторін створити правові наслідки правочину, а не з його невиконанням. Необхідно оцінювати докази та враховувати те, чи обговорювали сторони істотні умови, чи здійснювались нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину тощо.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору на відчуження майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 583/780/17 (провадження № 61-11198св20) вказано, що укладення особою, яка заподіяла шкоду, договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на це майно в рахунок відшкодування шкоди відповідно до статей 1166, 1188 ЦК України свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що укладенню оскаржуваного договору передував звіт про незалежну оцінку майна від 11 грудня 2017 року (реєстраційний номер 2486372_11122017_171211-005) (том 1 а.с. 134-162).

З листа Фонду державного майна України від 8 липня 2018 року № 10-58-14338 вбачається, що запис за реєстраційним номером 2486372_11122017_171211-005 було створено у Єдиній базі даних звітів про оцінку о 18:00 годині 13 грудня 2017 року під обліковим записом суб`єкта оціночної діяльності ПП «Експерт» (том 2 а.с. 14). З листа Фонду державного майна України від 24 жовтня 2018 року № 10-58-21653 вбачається, що Єдину базу 11 грудня 2017 року було перевантажено запитами (том 2 а.с. 56).

З листа приватного нотаріуса Скречко М.М. від 25 вересня 2018 року № 154/01-16 та інформації про перевірку з Єдиної бази даних звітів про оцінку вбачається, що при укладенні договору дарування Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 нотаріусом ОСОБА_11 , за ідентифікатором № 2486372_11122017_171211-005 було здійснено пошук і перевірку звіту та отримано інформацію про дату звіту 11 грудня 2017 року (том 2 а.с. 30, 31).

З листа ПП «Експерт» вбачається, що звіт про незалежну оцінку майна, ідентифікатор за базою ФДМУ: 2486372_11122017_171211-005, двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , проведено 11 грудня 2017 року, однак у зв`язку з неналежною технічною роботою бази звіт був опублікований 13 грудня 2017 року. Під час внесення звіту в реєстр формується номер звіту, в якому зазначено дату його проведення та внесення в реєстр. Ідентифікатор за базою ФДМУ 2486372_11122017_171211-005, з якого вбачається дата _11122017_171211 (том 2 а.с. 32).

Таким чином судом встановлено, що звіт було складено 11 грудня 2017 року, однак через технічні причини опубліковано в Єдиній базі даних звітів про оцінку 13 грудня 2017 року.

З листа Личаківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 16 березня 2018 року № вбачається, що ОСОБА_1 користується субсидією для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 1 жовтня 2015 року на одну особу як мешканець квартири АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 99).

З витягів з протоколів № 12 від 17 листопада 2015 року, № 14 від 26 жовтня 2016 року, засідання комісії з питань призначення субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, надання компенсації особам, які мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках з центральним опаленням, та включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, надання допомоги постраждалим особам чи особам, які переміщуються утвореної при Личаківській районній адміністрації м. Львова вбачається, що ОСОБА_1 надано субсидію на оплату житлово-комунальних послуг за рахунок коштів бюджету з 1 жовтня 2015 року та з 1 вересня 2016 року відповідно на термін, визначений законодавством, враховуючи одну фактичну проживаючу особу (том 1 а.с. 100, 104).

З актів ЛКП «№ 500» від 12 жовтня 2015 року, 15 серпня 2016 року вбачається, що ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає, хоча є зареєстрованим в ній (том 1 а.с. 103, 105).

З описаного вище судом встановлено, що 11 грудня 2017 року мало місце ДТП яким заподіяно шкоду позивачам у справі та розмір такої підтверджується рішенням суду, хоча позов про відшкодування шкоди було пред`явлено пізніше позову, що є предметом розгляду, що випливає з рішення Личаківського районного суду м. Львова в справі № 463/1115/18 від 10 липня 2019 року, а саме 2 березня 2018 року. Цього ж числа відповідачем ОСОБА_5 замовлено звіт про оцінку квартири АДРЕСА_2 . Обставини щодо відчуження квартири до 11 грудня 2017 року обговорювались між відповідачами, що стверджується показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей та підтверджуються описаними вище письмовими доказами. Відповідач ОСОБА_5 в спірній квартирі не проживав тривалий час і участі в її утриманні не приймав, про що свідчать покази вказаних вище свідків, а також описані вище акти про не проживання, а також відомості про надання відповідачу ОСОБА_1 субсидій на оплату житлово-комунальних послуг.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Оскільки за оскаржуваним правочином нерухоме майно перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 не лише юридично, а й фактично, відповідач ОСОБА_1 в спірній квартирі не проживав і не проживає, тобто сторони бажали настання наслідків укладеного правочину, квартира набута ними за однакових правових підстав шляхом приватизації, а відтак право на частку в квартирі мали всі хто в ній був зареєстрованим на момент приватизації, оскільки відчуження частки в квартирі обговорювалося ще до ДТП, яке мало місце 11 грудня 2017 року, а тому суд надаючи оцінку представленим сторонами доказам, вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи сторони позивача, що спірний договір було укладено з метою уникнення відшкодування заподіяної шкоди, належних і допустимих доказів протилежного стороною позивача не представлено, а тому суд приходить до висновків про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи, а також в судовому засіданні доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Ухвалюючи рішення у справі, у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд повинен вирішити питання судових витрат. Оскільки суд прийшов до переконання про відмову в задоволені позову, а тому судові витрати підлягають стягненню з позивачів. Оскільки стороною відповідача не надано доказів понесених судових витрат, а тому відсутні підстави для стягнення таких з позивачів.

На підставі ч. 5 ст. 158 ЦПК України вжиті заходи забезпечення позову ухвалою суду від 1 березня 2018 року підлягаю скасуванню.

Керуючись ст.ст. 81, 82, 141, 158, 265, 273, 274 ЦПК України, суд,-

постановив:

в задоволені позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Скречко Марія Михайлівна про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжитті ухвалою суду від 1 березня 2018 року, а саме скасувати накладений арешт на Ѕ частки квартири, загальною площею 44,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5471527, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування укладеного 13 грудня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Скречко Марією Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за номером 1033.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивачі: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідачі: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ;

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Скречко Марія Михайлівна, місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. І.Франка, 40.

Суддя: Стрепко Н.Л.