Справа № 344/8387/20
Провадження № 2/344/108/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретарів Орнат Л.І., Сивухіної Ю.Ю., Грегулецької Х.І., Підхомної Н.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом, мотивуючи тим, що з січня по травень 2012 року він та відповідач ОСОБА_3 проживали у квартирі АДРЕСА_1 , де вели спільне господарство. Через декілька місяців спільного проживання він дізнався про вагітність ОСОБА_3 . Після чого ними прийнято спільне рішення про юридичне оформлення створення сім`ї та подання заяви в органи реєстрації актів цивільного стану. Через деякий час між сторонами почали виникати суперечки та непорозуміння, внаслідок чого вони припинили спільне проживання. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_6 . Внаслідок смерті матері позивача за тиждень до народження дитини, він не міг бути присутнім при народженні. Після невдалих спроб налагодити конфлікти з відповідачем, позивач виїхав на заробітки за кордон. У грудні 2014 року сторони знайшли спільну мову та 13 січня 2015 року зареєстрували шлюб. Враховуючи що дитина була народжена відповідачем до реєстрації шлюбу, відомості про батька дитини записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Перебуваючи за кордоном на заробітках, позивач постійно спілкувався з дружиною та дитиною, повертався додому на час відпусток. Дружина та дитина також навідувались до нього в гості за кордон, відповідач регулярно надсилав кошти на утримання сім`ї. Однак у травні 2020 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про розірвання шлюбу. Враховуючи що відповідач добровільно не визнає факт батьківства позивача відносно дитини ОСОБА_6 , просив суд постановити рішення, яким визнати його батьком дитини.

Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву відповідач позов не визнала. За підставу своїх заперечень вказала, що у 2012 році сторони разом не проживали однією сім`єю та не вели спільного господарства. Вони мали намір укласти шлюб на початку 2012 року, однак ОСОБА_1 без будь-яких пояснень поїхав і шлюб не було укладено. З пологового будинку її забрали мати, яка й допомагала в догляді за дитиною та забезпечувала їх матеріально. З початку 2012 року до 2015 року позивач навіть не спілкувався з відповідачем. До 13 січня 2015 року ніякої сім`ї між сторонами не було. Після одруження вони проживали приблизно місяць. Жодного разу ОСОБА_1 не виявив бажання усиновити дитину. Під час короткотривалих періодів спільного проживання позивач частко дратувався через присутність дитини, дорікав за витрачання коштів на неї та дитину. Кошти позивачем надавались після 2015 року, однак у розмірах менших ніж вказує позивач. Відповідач не вважає позивача батьком своєї дитини, так як він постійно вчиняє скандали, кричить, принижує, чим лякає дочку. 07 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол через насильство в сім`ї. 11 червня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Ухвалою від 29 вересня 2020 року у даній справі призначено судово-генетичну експертизу на предмет встановлення факту батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України.

Вказаною ухвалою зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 прибути на виклик експерта у визначений день і час до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України, для відбору біологічних зразків, необхідних для проведення експертизи.

28 грудня 2020 року від експерта надійшло повідомлення № 14/945 від 17 грудня 2020 року про неможливість проведення експертизи. У повідомленні вказано, що 16 грудня 2020 року у визначений час до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України з`явився ОСОБА_1 . ОСОБА_3 разом з дитиною ОСОБА_6 у визначений час до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України не заявилась.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому та просили суд про його задоволення.

Відповідач на її представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково відповідач вказала що дитина боїться уколів та інших медичних маніпуляцій. В період з 09 грудня 2020 року по 21 грудня 2020 року, а також з 09 лютого 2021 року по 15 лютого 2021 року дитина хворіла, тому вона не мала бажання з`являтись в експертну установу. Представник додатково зазначила, що про час та місце проведення експертизи відповідача належним чином повідомлено не було.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав показання та вказав, що є братом ОСОБА_1 . Тривалий час ОСОБА_8 проживав з ОСОБА_9 . Рік жив у м. Косів, періодично приїжджав в м. Івано-Франківськ. 19 грудня 2014 року був у гостях у них в м. Івано-Франківську. Проживали з дитиною, якій на той час було два роки. В січні 2015 року був в гостях у ОСОБА_10 . Під час відвідувань дитина називала ОСОБА_11 батьком. Пізніше ОСОБА_8 виїхав на заробітки за кордон, звідки відсилав ОСОБА_12 гроші та подарунки. В лютому 2012 року брат позвонив та повідомив про вагітність ОСОБА_9 . До реєстрації шлюбу у 2015 році стосунки в ОСОБА_9 та ОСОБА_11 були хорошими. Після чого ОСОБА_8 йому передавав кошти для вручення ОСОБА_12 , однак двері її помешкання ніхто не відчиняв.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні дала показання, зазначивши що ОСОБА_1 є братом її чоловіка. З ОСОБА_9 вона познайомилась 19 грудня 2014 року коли була у них в гостях у м. Івано-Франківську. Там бачила дитину. Також була в гостях у них під час святкування Нового Року . Усе було по сімейному. Дитина називала ОСОБА_11 татом. В січні 2015 року вона з чоловіком ОСОБА_15 була присутня при укладенні шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . Пам`ятає, що в кінці 2012 року ОСОБА_8 повідомив їх про вагітність ОСОБА_9 та їх намір одружитись. ОСОБА_8 давав ОСОБА_16 подарунки для передання ОСОБА_12 . Одного разу ОСОБА_9 подарунки не прийняла, двері ОСОБА_16 не відчинила. Два-три рази ОСОБА_9 їхала до ОСОБА_11 в Німеччину.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні надав показання та пояснив що є другом ОСОБА_1 . ОСОБА_9 знає, так як вони разом відпочивали компанією у м. Ворохта. Коли переїхав в м. Івано-Франківськ, проживав недалеко від ОСОБА_11 . Йому відомо що ОСОБА_8 хотів стосунків з ОСОБА_9 . В 2012 році ОСОБА_8 працював у поліції. Пізніше ОСОБА_8 звільнився, переїхав в м. Косів. Зі слів ОСОБА_11 в нього є дитина від ОСОБА_9 , яка називає ОСОБА_11 батьком. Коли в дитини був день народження ОСОБА_8 вибирав подарунок. Потім подзвонив ОСОБА_12 для того щоб порадитись що саме купити дівчинці, однак ОСОБА_9 відреагувала нецензурною лайкою, що він чув, так як ОСОБА_8 спілкувався з нею через гучномовець. ОСОБА_11 не було два роки, він був за кордоном. ОСОБА_9 до нього з дитиною їздила в Німеччину. Зі слів ОСОБА_11 він намагався передати ОСОБА_12 подарунки для дитини, однак вона йому двері не відчиняла.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що є батьком ОСОБА_11 . В 2011 році ОСОБА_8 його повідомив що має дівчину ОСОБА_20 . Пізніше ОСОБА_21 повідомила що вагітна, чому він зрадів. Вони йому говорили що люблять один одного. Згодом ОСОБА_9 та її мати вимагали від ОСОБА_11 щоб він звільнився з поліції та їхав на заробітки. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 одружились. На одруженні була присутня їхня трьохрічна дитина. ОСОБА_9 казала дитині що він її дідусь, а ОСОБА_8 вважав себе батьком дитини. Під час народження дитини син був в Україні.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні дала показання в яких зазначила що є подругою ОСОБА_3 , з якою давно знайома. Дитину ОСОБА_6 водила в садок та школу ОСОБА_9 . Бачила що ОСОБА_9 має хлопця. Навесні 2012 року вона зустріла ОСОБА_20 , в цей час вона була вагітною. ОСОБА_11 знає з 2019 року. В 2011 та 2012 роках ОСОБА_11 не бачила. Під час вагітності ОСОБА_9 бачила її двічі зі світлим хлопцем.

Свідок ОСОБА_25 даючи показання у судовому засіданні зазначила що є сусідкою ОСОБА_3 . В 2011 та 2012 році бачила що ОСОБА_9 зустрічається зі світлим хлопцем, не ОСОБА_11 . Під час вагітності ОСОБА_9 його світлого хлопця не бачила. В 2015 році ОСОБА_9 повідомила її що виходить заміж, однак не говорила хто є батьком дитини. ОСОБА_11 побачила вперше у 2019 році.

Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

13 січня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2020 року розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_6 . В актовому записі про народження матір`ю записано ОСОБА_3 , а батька ОСОБА_27 . Відомості про батька в актовому записі зазначені згідно заяви матері № 135 від 20 листопада 2012 року, тобто в порядку ч. 1 ст. 135 СК України.

За змістом ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У даній справі судом була призначена судово-генетична експертиза, на предмет встановлення кровного споріднення позивача ОСОБА_1 із дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 13, 81 ЦПК України).

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (№ 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно Постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

ОСОБА_3 двічі не забезпечила явку дитини в експертну установу, що судом розцінюється як бездіяльність, спрямована на ухилення від проведення експертизи.

Статтею 109 ЦПК України визначені наслідки ухилення від участі в експертизі.

Згідно частини першої даної статті у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Твердження представника відповідача про неналежне повідомлення ОСОБА_3 про час та місце проведення експертизи не відповідають дійсності, так як судом на адресу її проживання направлялось клопотання експерта про необхідність з`явитись з дитиною в експертну установу.

У підготовчому засіданні 29 вересня 2020 року, під час проголошення ухвали про призначення експертизи, була присутня представник відповідача. Тобто стороні відповідача було відомо про необхідність явки ОСОБА_3 разом із дитиною ОСОБА_6 до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України.

Посилання відповідача на хворобу дитини, як підставу неявки в експертну установу, суд вважає безпідставними, так як вони не підтверджені належними доказами. Крім того, відповідач була вправі клопотати про відібрання біологічних зразків в інший день, однак таким правом не скористалась.

Факт того, що дитина боїться крові та уколів суд не може вважати поважною причиною неявки в експертну установу, так як експерт у своєму клопотанні зазначав про необхідність явки для відібрання букального епітелію, а не зразків крові.

Таким чином причини неявки відповідача та дитини в експертну установу є неповажними, тому суд в порядку ст. 109 ЦПК України вважає за можливе визнати факт кровного споріднення ОСОБА_1 із дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 СК України).

Факт спільного проживання сторін у період 2011 - 2012 роках підтверджується показаннями свідків.

Крім того, малолітня ОСОБА_6 називає позивача батьком, що підтверджується копією психологічної характеристики дитини від 11 серпня 2020 року, яку відповідачем долучено до апеляційної скарги на ухвалу від 29 вересня 2020 року про призначення судово-генетичної експертизи (т. 1 а.с. 136).

При цьому відповідач не довела жодними доказами факту народження дитини від іншої особи, показання свідків, що були викликані за її клопотанням, є малоінформативними, та такими що не стосуються предмета доказування.

Зміст інтернет-листування між сторонами тільки свідчить про наявність у них конфліктів, однак ніяким чином не спростовує факту батьківства позивача щодо дитини.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 840 грн. 80 коп. судового збору, оскільки такі витрати документально підтверджені.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 128 СК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання батьківства задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , батьком дитини ОСОБА_6 , яка народжена ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести зміни в актовий запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 2463 від 20 листопада 2012 року складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, та записати батьком дитини ОСОБА_6 - « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянин України», вказати прізвище дитини « ОСОБА_29 ».

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 30 червня 2021 року.