РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 564/1209/20

Провадження № 22-ц/4815/192/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Галицький відділ Державної виконавчої служби м. Львова

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2020 року у складі судді Грипіч Л. А., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області, повний текст рішення складено 13 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Галицький відділ Державної виконавчої служби м. Львова, про зменшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2006 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначав, що за останній час його стан здоров`я значно погіршився, і 29 серпня 2019 року Медико-соціальна експертна комісія визнала його інвалідом ІІІ групи загального захворювання. На його утриманні знаходиться мати, ОСОБА_4 , яка є інвалідом ІІ групи та малолітній син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказував, що не ухиляється від сплати аліментів і розпочав їх регулярно сплачувати з початку 2019 року. Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2006 року на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/4 прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 192 СК України, яка передбачає можливість зміни судом розміру аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, та обґрунтоване відсутністю належних і достовірних доказів на підтвердження визначених цією статтею підстав для зменшення суми аліментів, що встановлені судовим рішенням та стягуються в примусовому порядку з позивача на користь відповідачки на утримання їхньої дочки.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що при вирішенні спору судом не було враховано що на його утриманні перебуває мати, ОСОБА_4 , інвалід ІІ групи, та син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Звертає увагу на те. що стан його здоров`я від часу призначення аліментів суттєво погіршився, і від 29.08.2020 року він є інвалідом ІІІ групи., яка продовжена до 01.9.2020 року. Акцентує увагу на тому, що від сплати аліментів на утримання спільної з відповідачкою дочки він не ухиляється, і з 2019 року почав їх регулярно сплачувати, однак систематичне підвищення рівня середньомісячної заробітної плати призводить до зростання суми аліментів, що стягуються з нього, та збільшення заборгованості. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції змінити та зменшити суму аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду, до 50% прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2006 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2006 року і до досягнення повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 такими обставинами зазначав наступні: наявність на утриманні ще однієї малолітньої дитини, наявність на утриманні матері, яка є інвалідом ІІ групи, погіршення стану здоров`я та встановлення йому ІІІ групи інвалідності загального захворювання.

Як вбачається копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААБ №318228 від 30.08.2019 року, ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи. Інвалідність встановлена на строк до 01.09.2020 року. До апеляційної скарги позивачем додано копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААБ № 346663 від 03.09.2020 про продовження інвалідності ОСОБА_1 до 01.09.2021 року.

Разом з тим, наявність у позивача загального захворювання, наявність якого тягне за собою встановлення ІІІ групи інвалідності, не є підтвердженням його непрацездатності, оскільки III група інвалідності встановлюється тим особам, хто здатен працювати в полегшених умовах.

Відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності людей з інвалідністю в Україні», з метою реалізації творчих і виробничих здібностей людей з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Таким чином, покликання апелянта на наявність ІІІ групи інвалідності, яка встановлюється працездатним особам, та продовження її до 01.09.2021 року не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів як обставина погіршення стану здоров`я.

Обставиною, яка є підставою для зменшення розміру аліментів, позивач також зазначив скрутний матеріальний стан, пов`язаний з утриманням матері та малолітнього сина.

Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 13.09.2006 року, ОСОБА_4 , 1963 року народження, є інвалідом загального захворювання ІІ групи, на термін з 06.07.2006 року по 01.08.2007 року. Доказів того, що інвалідність ОСОБА_4 встановлена на час ухвалення оскаржуваного рішення та на момент звернення із апеляційною скаргою ОСОБА_1 не подано.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Копія пенсійного посвідчення матері позивача не є належним доказом на підтвердження його вимог, оскільки не містить жодних відомостей про те, що позивач утримує свою матір, якого розміру ці витрати і яка їх частота тощо.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.06.2015 року, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 24.06.2015 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 9).

Зі змісту ст. 183 СК України вбачається, що обґрунтованим розміром аліментів, які стягуються на двох дітей є 1/3 частка заробітку (доходу) боржника. При цьому, законом не передбачено, що для стягнення аліментів на двох дітей в такому розмірі ці діти повинні бути спільними дітьми платника та одержувача аліментів.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Апеляційний суд враховує, що за будь-яких умов розмір аліментів на дочку сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є завищеним і таким, що негативно впливає на платника аліментів та на його неповнолітнього сина ОСОБА_5 .. Навність у позивача на утриманні ще однієї неповнолітньої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, виходячи з того, що доказів суттєвої зміни матеріального становища у зв`язку з даною обставиною позивач не надав, а також обов`язок утримання дочки сторін не може ставитися в залежність від факту наявності у позивача інших дітей, оскільки обов`язок по утриманню батьками дітей до досягнення тими повноліття є абсолютним.

Покликання апелянта на те, що він не ухиляється від сплати аліментів та регулярно їх сплачує на утримання спільної з відповідачкою дочки, як на його добросовісну поведінку, не є підставою для зміни визначених судовим рішенням аліментів. Більш того, рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23.01.2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 28408 грн. 50 коп., що, в свою чергу, свідчить про недотримання позивачем свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дочки.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість висновку місцевого суду про відмову у задоволенні позову про зміну розміру аліментів, що стягуються з позивача за рішенням суду на дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Шимків С. С.

Хилевич С. В.