Справа № 185/3108/20
Провадження № 2/185/261/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Ольхової К.А., за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідачів ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду цивільну справу ЄУ № 185/3108/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна, здійснення реституції, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договору купівлі продажу, укладеного за допомогою довідки рахунку між ОСОБА_3 та його донькою ОСОБА_5 з відчуження автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , договору купівлі продажу, укладеного між ОСОБА_3 та його донькою ОСОБА_5 з відчуження житлового будинку з присадибною ділянкою землі АДРЕСА_1 , на підставі їх фіктивності та здійснення процесу реституції відносно майна переданого на виконання фіктивних договорів купівлі продажу, між продавцем ОСОБА_3 і покупцем його донькою ОСОБА_5 , з обов`язковою перереєстрацією цього майна на нового власника ОСОБА_3 , тобто із зобов`язанням кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання недійсних, на думку позивача, правочинів згідно частини 1 статті 216 ЦК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про свої сумніви про фактичну укладеність цих угод у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_5 , на його думку, не мала на момент укладення договорів достатніх грошових коштів для їх здійснення, що гроші за вказаними договорами покупцем продавцю передані не були, автомобіль та житловий будинок покупцеві фактично не передані

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Киричок Г.О., кожен окремо, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами викладеними в позові.

Відповідач ОСОБА_3 , представник відповідачів адвокат Маньковський В.П., кожен окремо, заявлені позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні таких відмовити, в тому числі і за спливом строку позовної давності, вказали, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, відповідач поступово гасить борг перед позивачем, ОСОБА_3 не мав наміру позбавитись майна, оскільки не зробив цього одразу після нещасного випадку.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.06.2020 року заборонено ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження в будь-який спосіб житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заборонено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , та іншим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження в будь-який спосіб транспортного засобу марки Opel-Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 .

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали, додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на даний час на примусовому виконанні у Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження №53941848 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на кожного відшкодування витрат в сумі 15232,14 грн на виконання виконавчого листа, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №185/9364/16-ц, а також про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на кожного відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн на виконання виконавчого листа, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №185/4635/15-ц.

З ОСОБА_3 по зведеному виконавчому провадженню №53941848 стягнуто коштів на загальну суму 64395,99 грн, з них 31697,06 грн - ОСОБА_7 , 32698,93 грн - ОСОБА_1 (а.с.197-198 т.2).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року у справі №185/4635/15-ц стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на кожного відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

02 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №1-3021 (а.с.144-145 т.2).

Станом на час розгляду справи право власності на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про шлюб від 15 липня 2014 року прізвище ОСОБА_5 до укладення шлюбу ОСОБА_8 (а.с.148 т.2).

В судовому засіданні сторони у справі визнали факт, що ОСОБА_5 - донька ОСОБА_3 .

22 травня 2015 року автомобіль Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , перереєстрований за довідкою-рахунком на нового власника - ОСОБА_5 , з 02.04.2010 року власником вказаного автомобіля був ОСОБА_3 (а.с.133,105 т.2).

На час укладення договорів купівлі-продажу не існувало будь-яких заборон відчуження спірного майна, автомобіля та будинку.

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 02 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за довідкою-рахунком ААЕ №105035, виданою 22 травня 2015 року.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами другою і третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (продавець), проти якого ухвалено судове рішення про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його донька (покупець), які укладають договір купівлі-продажу, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

На час звернення з позовом частиною другою статті 11 ЦПК України передбачався принцип диспозитивності, згідно з яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі частини п`ятої статті 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса; продаж шляхом оформлення довідки-рахунку.

Згідно із пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі-правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Таким чином, придбання ОСОБА_5 спірного автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , підтверджується довідкою-рахунком серії ААЕ № 105035, виданою ФОП ОСОБА_9 , було здійснено відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Зазначена правова позиція, зокрема викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 465/5492/15-ц, провадження 613790 св 18.

Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за статтею 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Суд вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що правова мета договору є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне передання майна у власність іншій особі за певну плату), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору, як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, передбачена статтею 228 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

При розгляді справи суд встановив, що після укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , продавець ОСОБА_3 продовжив проживати в цьому будинку, що підтверджується листом Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 11 березня 2019 року, актами державного виконавця від 05 квітня 2016 року, 01 червня 2017 року, 10 жовтня 2017 року, 14 вересня 2018 року, довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 (а.с.17, 30, 31, 142 т.2).

При розгляді справи суд встановив, що після укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , покупець ОСОБА_5 продовжила проживати за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується листом Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 17 серпня 2018 року, протоколом допиту ОСОБА_5 , як свідка, від 23 грудня 2019 року, 23 січня 2020 року, 30 серпня 2019 року, довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , згідно якої її місце проживання зареєстроване в будинку АДРЕСА_1 тільки з 19.06.2020 року, тобто після пред`явлення даного позову до суду (а.с.18, 22-25, 27-28,149 т.2).

Суд критично ставиться до доказу, наданого представником відповідачів, Акту від 26.08.2020 року №29, згідно якого ОСОБА_5 з грудня 2015 року проживала в будинку АДРЕСА_1 , оскільки він суперечить іншим доказам у справі, а також при допиті голови квартального комітету Чудновець В.І. в судовому засіданні було з`ясовано, що даний Акт було складено на підставі пояснень сусідів без відвідування житлового будинку (а.с.194 т.2).

Свідок ОСОБА_10 , сусід, в судовому засіданні повідомив суду, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до складання акту проживали в будинку АДРЕСА_1 , Настя їздить на автомобілі Опель, 7-8 років тому на автомобілі їздив ОСОБА_11 , Опель стоїть в гаражі.

До показів свідка ОСОБА_10 суд ставиться критично, оскільки вони суперечать протоколам допиту ОСОБА_5 , як свідка, від 23 грудня 2019 року, 23 січня 2020 року, 30 серпня 2019 року, в яких вона повідомляла своє місце проживання АДРЕСА_2 .

При цьому п.3 спірного договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 передбачено, що передача ключів від будинку буде здійснена не пізніше 09 жовтня 2015 року.

Також суд встановив, що покупець ОСОБА_5 знала про те, що судом стягнуто суму відшкодування моральної шкоди з її батька на користь сім`ї ОСОБА_16 в день винесення судового рішення 17.08.2015 року, що підтверджується протоколом допиту ОСОБА_5 , як свідка, від 30 серпня 2019 року (а.с.27-28 т.2).

При цьому п.6 спірного договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 передбачено, що продаж будинку вчиняється за узгодженою ціною 69 234 грн, які отримані продавцем від покупці під час укладення договору, але до його підписання (а.с. 144 зворотній бік т.2).

Проте в судовому засіданні продавець ОСОБА_3 вказав суду, що вони домовились про передачу грошових коштів донькою, ОСОБА_5 , поступово на лікування батька, у зв`язку з поганим здоров`ям батька, ОСОБА_3 .

Доказів фактичної передачі грошових коштів за спірними договорами купівлі-продажу як будинку, так і автомобіля, від продавця ОСОБА_3 покупцю ОСОБА_5 сторона відповідачів суду не надала.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно листа Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 11 березня 2019 року, ОСОБА_3 у своєму користуванні має автомобіль Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який він зберігає на території свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.17 т.2).

На момент купівлі-продажу 22 травня 2015 року автомобілю Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , продавець, та ОСОБА_5 , покупець, знали про наявність позову на розгляді в суді щодо стягнення коштів з ОСОБА_3 , знали про наявність майнових претензій ОСОБА_1 у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою 20.11.2013 року, в якій загинув син ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_3 , продавець, та ОСОБА_5 , покупець, укладаючи оспорювані договори, були обізнані про існування грошових зобов`язань, виконання вимог, за якими може бути звернуте на предмет цих договорів, договори купівлі-продажу житлового будинку та автомобіля не були спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, а мали на меті приховання майна у разі примусового виконання грошових зобов`язань.

Представник відповідачів просив застосувати у даній цивільній справі строк позовної давності.

Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, «що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону».

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно було з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Згідно зі ст.256,257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно відміток про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_1 був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження 16.02.2017 року, при цьому матеріали виконавчого провадження містили інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була отримана 05.08.2016 року державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, про право власності ОСОБА_5 на будинок за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.8-9 т.3).

Згідно заяви від 30.03.2017 року ОСОБА_1 , адресованої Павлоградському міськрайонному відділу державної виконавчої служби, Андріанов А.В. просить витребувати документи, що підтверджують відчуження ОСОБА_3 майна, зокрема, автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 . Заява отримана Павлоградським міськрайонним відділом державної виконавчої служби 30.03.2017 року (а.с.6 т.3).

Таким чином, ОСОБА_1 станом на дату подання заяви від 30.03.2017 року достеменно знав про відчуження ОСОБА_3 автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , будинку за адресою: АДРЕСА_3 , проте з позовом до суду в межах трирічного строку з моменту, коли йому стало відомо про порушення прав не звернувся.

Враховуючи вищевказане, а також зважаючи, що з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 12.05.2020 року, проте знав про порушення своїх прав вже станом на 30.03.2017 року, позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду за захистом прав, що є підставою для відмови в позові в повному обсязі.

При цьому, позивач не просить поновити пропущений строк звернення до суду, натомість вказує, що дізнався про порушення своїх прав тільки 19.03.2019 року, в підтвердження чого надає суду ксерокопію конверту, який адресований йому від Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вкладення в даний поштовий конверт та доказів, що ОСОБА_1 не знав про порушення своїх прав раніше (а.с.8 т.2).

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна, здійснення реституції відмовити у повному обсязі.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Третя особа - ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення у повному обсязі складено 25 червня 2021 року.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. О. Врона