ЄУН № 336/3145/20
пр. № 2/336/223/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Штабовенка Д.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Онищенко М.В., представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , вказуючи, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення стосунків між сторонами залишився мешкати разом із матір`ю ОСОБА_2 05.05.2020 року після сварки ОСОБА_2 із батьками позивач ОСОБА_1 забрав дитину до себе зі згоди ОСОБА_2 , вважаючи, що для дитини існує загроза. Вказуючи, що ним створені для сина належні умови проживання, він виховує сина та доглядає за ним, маючи для того достатньо часу, оскільки звільнився, натомість як в родині відповідача наявні випадки зловживання спиртними напоями та сварки, просив визначити місце проживання малолітньої дитини із собою.

Ухвалою суду від 26.06.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю положенням ст. 175, 177 ЦПК України, а також несплатою судового збору.

22.07.2020 року позивачем подано уточнену позовну заяву, оплачено судовий збір.

Ухвалою суду від 17.08.2020 року провадження у справі відкрите та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.09.2020 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду, вирішені клопотання про витребування доказів.

Також судом вирішувались клопотання сторін про витребування доказів, по виклик свідків та інші.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги за своїм позовом підтримав, вказавши, що між ним та ОСОБА_2 склались фактичні шлюбні стосунки, вони мешкали разом з її батьками. Через деякий час після народження сина сторони припинили шлюбні стосунки, ОСОБА_1 повернувся за місцем свого проживання та відвідував дитину. У травні 2020 року йому зателефонувала ОСОБА_2 та попросила, щоб він прийшов до неї. Коли ОСОБА_1 прийшов, ОСОБА_2 разом із дитиною перебувала у під`їзді, там же були присутні працівники поліції. Зі слів ОСОБА_2 між нею та батьками виникла сварка, батьки її побили, у зв`язку з цим ОСОБА_1 забрав ОСОБА_2 та сина до себе. Наступного дня ОСОБА_2 повернулась до себе у квартиру, а ОСОБА_4 залишився із батьком, оскільки у квартирі ОСОБА_2 не було належних умов для проживання дитини, а в родині виникали конфлікти, батьки ОСОБА_2 зловживали спиртними напоями. Вказуючи, що за місцем проживання позивача для дитини створені належні умови проживання, дитина має окрему облаштовану кімнату, сам ОСОБА_1 наразі не працює, оскільки звільнився з неофіційного місця роботи для догляду за дитиною, у вихованні сина допомагають його батьки, просив визначити місце проживання ОСОБА_4 із собою.

Представник позивача позовні вимоги підтримав на заявлених підставах, вказуючи, що наразі найкращі умови для дитини створені саме позивачем, оскільки позивач разом із батьками мешкає у трикімнатній квартирі, де для дитини облаштовано окрему кімнату з усім необхідним, ОСОБА_1 має достатньо часу для виховання дитини, оскільки не працює, натомість як у родині відповідача виникають конфлікти, вони мають меншу житлову площу, для ОСОБА_4 немає окремої кімнати, а його вихованням відповідач не може зайнятись в достатній мірі, оскільки працює.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши, що у неї із ОСОБА_1 скались близькі стосунки, вони мешкали разом з її батьками, при цьому ОСОБА_1 не працював. Після народження дитини стосунки між сторонами припинились та вони мешкали окремо. Внаслідок конфлікту 05.05.2020 року між нею та батьками вона дійсно зателефонувала ОСОБА_1 та попрямувала до нього із дитиною, але конфлікт був залагоджений, однак, ОСОБА_1 відмовився повернути їй сина. Наразі вона працевлаштована та має змогу виховувати дитину, у квартирі, де вона мешкає із батьками, створені належні умови для проживання дитини.

Представник відповідача проти позову заперечувала, вказуючи, що ОСОБА_2 належним чином виконувала батьківські обов`язки, натомість як після того, як дитина розпочала мешкати із батьком ОСОБА_1 матері створюються перешкоди для спілкування із дитиною. Наразі ОСОБА_2 офіційно працевлаштована, за місцем її проживання для дитини створені належні побутові умови, тож немає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору- районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судовому засіданні вказала, що підтримує висновок органу опіки щодо доцільності визначення місця проживання дитини із матір`ю, при вирішенні спору просить урахувувати інтереси дитини.

За клопотанням сторін судом допитані свідки, досліджені письмові докази, аудіо та відеозаписи.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що є батьком ОСОБА_2 та вони мешкають разом у неприватизованій квартирі за місцем реєстрації. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних стосунках з 2015 року та мешкали разом із ними, але потім сторони припинили стосунки. 05.05.2020 року у свідка із донькою виник конфлікт, вони посварились та донька викликала поліцію. Потім на прохання доньки приїхав ОСОБА_1 та вони разом із дитиною поїхали до нього. Наступного дня донька повернулась та через деякий час вони вирішили конфлікт. Наразі вони не мають можливості спілкуватись із онуком, але до органу опіки чи до суду для вирішення цього питання не звертались.

Свідок ОСОБА_6 повідомила, що є матір`ю ОСОБА_2 , яка з 2015 року мешкала у них разом із ОСОБА_1 . Потім вони припинили стосунки та онук мешкає разом із батьком. Пояснень щодо конфлікту 05.05.2020 року свідок не надала.

При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне.

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження.

Малолітній ОСОБА_4 разом із батьком мешкає у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 .

З довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» вбачається, що ОСОБА_4 перебуває на обліку у медичному закладі, укладена декларація із лікарем-педіатром, дитина здорова, до липня 2020 року дитина з?являлась на прийом із матір`ю, з липня 2020 року з батьком та бабусею.

Згідно із довідки голови ЖБК «Машинобудівник 22» ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно із характеристики, виданої головою правління ОСББ «Затишний дім-468» ОСОБА_2 характеризується за місцем проживання позитивно, мешкає разом із батьками.

Відповідно до акту обстеження умов проживання квартира АДРЕСА_2 є двокімнатною, де зареєстровані та фактично мешкають ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . У кімнаті, яку займає ОСОБА_2 зроблений ремонт, наявні дитячі речі, меблі та іграшки.

Згідно із відповіддю Шевченківського ВП Дніпровського ВП ШУНП в Запорізькій області 05.05.2020 року о 20.08 годині до Шевченківського ВП зі служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що у АДРЕСА_3 батьки у нетверезому стані забрали дитину та вигнали заявницю з місця проживання. Після прибуття на місце працівників поліції конфлікт було усунуто, ОСОБА_2 зібрала речі та поїхала до свого співмешканця.

11.06.2020 року ОСОБА_2 зверталась до поліції з приводу створення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дитиною.

З досліджених в судовому засіданні аудіо та відеозаписів вбачається, що між сторонами склались конфліктні відносини з приводу спілкування з дитиною та виникають конфлікти під час відвідування ОСОБА_2 сина.

Згідно із висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 27.05.2021 року орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Суд не оцінює в якості доказу копію висновку спеціаліста щодо виявлених у ОСОБА_2 21.08.2020 року тілесних ушкоджень, адже суду не надано доказів того, що до отримання нею тілесних ушкоджень причетні позивач чи його родичі.

Суд не оцінює в якості доказу роздруківку текстових повідомлень, надану відповідачем, адже суду не надано доказів того, що спілкування велось між сторонами, а окрім того, сам текст повідомлень фактично нечитаємий.

Оцінивши в сукупності досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази суд дійшов наступних висновків.

Суд не приймає до уваги висновок органу опіки щодо визначення місця проживання дитини, оскільки в тексті висновку відсутнє обґрунтування зайнятої комісією позиції щодо місця проживання дитини, адже в ньому містяться лише відомості щодо дитини та умов проживання, які мають обидва з батьків. При цьому чому саме комісія вирішила, що є доцільним визначити місце проживання дитини саме із матір`ю не зазначено у висновку та пояснень з цього приводу не надала і представник органу опіки в судовому засіданні.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 160 ч. 2 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини..

Як вказує ст. 161 ч. 1 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, ОСОБА_2, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Незважаючи на принцип ст.6 Декларації Прав дитини, якою передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір"ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини, інтересів самого ОСОБА_4 .

Так, наразі позивач ОСОБА_1 має постійне місцем проживання, мешкає у трикімнатній квартирі разом із своїми батьками та сином, дитині виділено окрему кімнату. ОСОБА_1 не працює, тож має змогу приділяти час вихованню та догляду за сином. На момент розгляду справи судом малолітній ОСОБА_4 більше року мешкає із батьком, який здійснює за дитиною належний догляд.

Відповідач ОСОБА_2 мешкає у двокімнатній квартирі разом із батьками, в якій займає одну з кімнат. ОСОБА_2 , а рівно і її батьки постійно працюють, тож мають менше часу для виховання та догляду за дитиною.

Порівнюючи умови проживання, можливості матеріального забезпечення, належного догляду та виховання дитини, суд дійшов наступного.

На момент розгляду справи ОСОБА_1 має кращі побутові умови, адже мешкає у квартирі, яка належить його батьку на праві приватної власності, в якій виділено окрему кімнату для дитини, яка облаштована усім необхідним. При цьому позивач має більше вільного часу, адже не працює та має змогу здійснювати догляд за сином.

ОСОБА_2 у свою чергу мешкає у квартирі, яка не приватизована, та відповідачем не надано документів на підтвердження права користування цією квартирою у відповідача. У зазначеній квартирі ОСОБА_2 має намір мешкати в одній кімнаті разом із сином, отже дитина не матиме свого власного приміщення, а у майбутньому по мірі дорослішання це може створити певні побутові складнощі. ОСОБА_2 працює, отже має менше часу для виховання сина.

Суд також враховує і те, що між ОСОБА_2 та її батьками виникали конфлікти, які досягли того рівня, за якого ОСОБА_2 потребувала втручання поліції та була вимушена разом із сином покинути місце свого проживання.

Також суд враховує і те, що різка зміна оточення дитини та кола її спілкування безумовно може негативно відобразитись на психологічному стані дитини, зменшити у неї відчуття безпеки та комфорту.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в інтересах дитини з метою забезпечення їй найкращих умов є правильним визначити місце проживання ОСОБА_4 разом із батьком ОСОБА_1 .

Визначення місця проживання дитини з батьком за даним рішенням не порушить батьківські права матері дитини ОСОБА_2 , оскільки, під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Така мета може бути досягнута шляхом встановлення для ОСОБА_2 порядку та способів участі у виховання дитини або за домовленістю сторін, або за рішення органу опіки, або за рішенням суду.

На підставі викладеного, суд вбачає підстави для задоволення позову.

З урахуванням положень ст. 141 СК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 гривень (вісімсот сорок гривень 80 коп).

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Запоріжжя, НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, код за , адреса: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Повне судове рішення складене 29.06.2021 року