н/п 2/490/1666/2020 Справа № 490/9561/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Бондаренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою Управління поліції охорони в Миколаївській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача спричинену матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок втрати майна позивача через халатне відношення до зберігання майна у розмірі 74 762 грн. 92 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що згідно наказу № 36 о/с від 02 квітня 2018 року відповідач перебував на посаді з повною матеріальною відповідальністю за стан збереження закріпленого майна; повинен контролювати ведення обліку матеріалів та обладнання, що використовується у діяльності підпорядкованого підрозділу, вживати своєчасних заходів щодо їх встановлення та списання.

Наказом УПО Миколаївської області № 12 о/с від 28.01.2019 відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Позивач вказує, що після звільнення відповідачу неодноразово пропонувалося прибути до УПО Миколаївської області з метою забезпечення належного порядку приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, але на всі пропозиції відповідач відповідав відмовою, в телефонній розмові категорично відмовлявся щось пояснювати, аргументуючи, що більше не працює в Управлінні.

В ході проведення службового розслідування, щодо передачі підзвітного майна, було виявлено майно, місцезнаходження якого невідоме, та яке рахується за відповідачем. Загальна сума такого майна (з урахуванням ПДВ), а саме бронежелети, відеореєстротор, мобільний телефон Nokia, мобільний телефон Samsung, кулезахисні шлеми, автомобільний зарядний пристрій, складає 11 858 грн.00 коп. Крім того, позивачем для встановлення ринкової вартості матеріальних цінностей була призначена незалежна оцінка вартості матеріального збитку, вартість якої складає 2100 грн.00коп. За результатами виконаної оцінки встановлено, що ринкова вартість втрачених матеріальних цінностей складає 6 756 грн.00 коп.

Позивач вказав, що згідно Постанови кабінету Міністрів України від 02.11.1995 р. № 880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» до майна, втрата якого відшкодовується в десятикратному розмірі відносяться засоби броне захисту, бронежилети усіх типів, шоломи захисні усіх типів, а за такого, матеріальні збитки становлять 74 762, 92 грн.( 6756Х10=+ 2100+ 5102,92).

Протоколом автоматизованого розподілу від 07.11.2019 року даний позов переданий на розгляд судді Черенковій Н.П.

Після виконання приписів ст.ст. 27, 187 ЦПК України, ухвалою від 12.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2020 року.

За заявою відповідача підготовче судове засідання переносилось на 21.04.2020 року, на 03.06.2020 року,01.07.2020 року.

30.06.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнає позовні вимоги з наступних підстав.

За ним було закріплено майно, яке використовувалось його підлеглими для виконання ними завдань. Пояснив, що засоби індивідуального захисту,тобто шоломи та зброя знаходились у черговій частині та видавались тільки для виконання завдань наряду, який заступає на чергування. Відповідач вказав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують нестачу закріпленого майна, вважає що бронежилети та шоломи є в наявності, тому вважає що у нього не виникає обов`язку щодо відшкодування їх вартості.

Що стосується іншого майна, відповідач погоджується, що не проконтролював своїх підлеглих, не перевірив наявність мобільних телефонів, відео реєстратора та автомобільного зарядного пристрою, в цій частині визнає вимоги, та сплатив на рахунок Управління поліції охорони в Миколаївській області 6 000 грн.00 коп. (квитанція від 07.05.2021 р.).

Ухвалою суду від 17.09.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 22.10.2020 року.

16.09.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що заперечення відповідача є безпідставними, оскільки 21.06.2019 року він частину підзвітного майна здав, окрім того, в період службового розслідування була проведена інвентаризація, згідно результатів якої підтверджено факти, викладені у результатах службового розслідування.

За клопотанням сторін, слухання справи неодноразово відкладалось.

До судового засідання надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 , у якій він позов підтримав та просив про його задоволення, та розгляд справи у його відсутності.

Відповідач та його представник адвокат Мілюченко В.А. позов визнали частково у сумі 11 858, 92 грн., та просили врахувати, що 6000 грн. у відшкодування збитків сплачено. При цьому просили про розгляд справи у їх відсутності.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін.

Обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Наказом № 36 о/с від 02 квітня 2018 року відповідача було призначено на посаду командира роти реагування батальйону Управління поліції охорони в Миколаївській області. Згідно функціональних обов`язків, затверджених командиром УПО Миколаївської області від 15.01.2018, які підписані відповідачем, командир роти реагування батальйону Управління поліції охорони в Миколаївській області несе матеріальну відповідальність за стан збереження закріпленого майна, транспорту, зброї, боєприпасів, засобів зв`язку та інше. Наказом УПО Миколаївської області № 12 о/с від 28.01.2019 відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Після звільнення відповідача позивачем з метою забезпечення належного порядку приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, відповідачу пропонувалося прибути до УПО Миколаївської області, що підтверджується копіями листів, направлених через Нову пошту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки наданої бухгалтером ВФЗ та БО ОСОБА_3 станом на 11.09.2019 р. за матеріально-відповідальною особою ОСОБА_1 рахуються товарно - матеріальні цінності: бронежилет «Модуль -3М» 6 шт., бронежилет «Панцирь -3-95» - 4шт., відоереєстратор 1 шт., мобільний телефон Nokia 1 шт., мобільний телефон Samsung- 1 шт., шлем куле захисний «Сфера»- 4 шт., автомобільний зарядний пристрій - 1 шт. Загальна сума вартості товарно-матеріальних цінностей, які продовжують рахуватись за ОСОБА_1 складає 11858 грн. 92 коп. з ПДВ.

На підтвердження наявності спричинених матеріальних збитків позивач надав суду висновок службового розслідування від 17.09.2019 року та звіт по оцінці вартості матеріального збитку, заподіяного управлінню поліції охорони в Миколаївській області внаслідок втрати матеріальних цінностей.

Відповідно до висновку про вартість майна від 18-23.09.2019 року, яке виконано ТОВ «Приват-Південь» ринкова вартість втрачених матеріальних цінностей (вартість матеріального збитку з врахуванням округлення та ПДВ) складає 6 756,00 грн.

З метою встановлення ринкової вартості матеріальних цінностей позивачем було сплачено ТОВ «Приват-Південь» вартість послуг в сумі 2 100 грн. відповідно до договору № 28/09/262 про проведення оцінки майна від 20.09.2019 р.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність національної поліції є Закон України «Про національну поліцію», статтею 19 якого передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В той же час, у Законі «Про національну поліцію» відсутні норми щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому суд приходить до висновку, що на поліцейського, як на працівника, поширюється трудове право, отже при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю.

Відсутні подібні норми щодо матеріальної відповідальності поліцейських і в Положенні «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114. В ньому зазначено, що відповідно до п.23 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Згідно з ч.1 ст.1 ЦК цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК положення цього кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ст.19 Закону «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п.23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (затверджене постановою КМУ УРСР від.29.07.1991р. №114) особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно із законодавством.

За правилами, встановленими в п.1-3,5,10 розділу 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (затверджено Постановою Верховної Ради України 25.06.1995р. №243/95-ВР), яке поширюється також на осіб рядового та начальницького складу МВС України, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності осіб, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна, в тому числі, пошкодженням майна, що спричинило додаткові витрати для його відновлення за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.

Час, протягом якого винну особу може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

За пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого в особисте користування настає матеріальна відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди настає у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети (п.10,11 розділу ІІ цього ж Положення).

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч.1 ст.1166 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із зазначеною нормою, обов`язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

Відповідно до роз`яснень Постанови пленуму ВСУ від 27.03.1992 року №6 (Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди), п.2- розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За такого, підстави для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності - наявні.

Однак, при визначенні розміру збитків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного.

Вартість майна складає 11 858,92 грн., а саме: бронижелет « Модуль-3М» № 10930077- 1020 грн., бронижелет « Модуль -3М» № 10930120- 1020 грн., бронежилет « Модуль 3-М» № 112405293- 383,34 грн., бронежилет « Модуль 3-М» № 13, 34 грн., бронежилет « Панцир 3-95» № 10931677- 572,00 грн., бронежилет « Панцир 3-95» № 10931672- 585,99 грн., відеореєстратор 0652 № 112406393- 3100 грн., мобільний телефон № НОМЕР_1 № 16,00 грн., мобільний телефон № НОМЕР_2 № НОМЕР_3 - 2 519,94 грн., шлем кулезахисний « Сфера» № 11230150- 296,82 грн., шлем « Сфера» № 10931176- 412, Ю49 грн., автомобільний зарядний пристрій 4,8 ( резерв) № 176975- 899,00 грн. з них відповідачем сплачено 6 000 грн. у добровільному порядку, а, за такого, слід стягнути 5 858,92 грн. При цьому вартість проведеної експертизи щодо визначення ринкової вартості майна - 2 100 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також витрати на стягнення судового збору в сумі 1921,00 грн. Саме в цій сумі позов і підлягає задоволенню.

Щодо неможливості застосування Постанови від 02.11.1995 року № 604 щодо кратності нестачі майна, суд виходить з того, що Постанова втратила чинність на підставі Закону № 160-1Х від 03.10.2019 року.

За приписами ст. 5 ч.ч.2,3 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Європейський Суд вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин ("Проніна проти України", "Сєрявін та інші проти України").

Керуючись ст.ст .3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 258, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, ст.ст.5,1166 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Управління поліції охорони в Миколаївській області до ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони в Миколаївській області суму відшкодування збитку в розмірі 5 858,92 грн. та вартість проведеної експертизи щодо визначення ринкової вартості майна в сумі 2 100 грн., а всього 7958,92 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони в Миколаївській області судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Реквізити сторін:

Позивач: Управління поліції охорони в Миколаївській області, , вул. Шевченка, 52, м. Миколаїв.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлений 24 червня 2021 року

Суддя Н.П. Черенкова