Справа № 199/2822/21
(2/199/2245/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

30.06.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 23 червня 2005 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н у вигляді Анкети-заяви відповідача про приєднання, Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому було збільшено до 13400 гривень, зобов`язавшись сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит у встановлений договором строк, а також інші обов`язкові платежі. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 17 березня 2021 року утворилась кредитна заборгованості в загальному розмірі 11038,14 гривень, з яких 10383,08 гривень заборгованість за тілом кредиту, 655,06 гривень заборгованість за простроченими відсотками, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на відповідача судові витрати.

В судове засідання сторони не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідача до суду відзив на позов не надходив. Разом з тим, стороною позивача в тексті позову викладено заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 12 липня 2005 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості, шляхом підписання Заяви. Вказана заява містить посилання ліміт кредитування в розмірі 2000 гривень, базову процентну ставку в розмірі 3% на місяць, а також посилання на те, що строк кредитування становить відповідає строку дії картки, а погашення отриманого кредиту відбувається щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Крім того, в Заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Заява разом із Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і Тарифами. До кредитного договору банк додав непідписану відповідачем копію Умов і правил надання банківських послуг.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, встановлений відповідачу кредитний ліміт неодноразово змінювався та станом на 28 лютого 2015 року становив максимальний розмір в 13400 гривень. Посилання на номер та дату укладення договору вказана довідка не містить.

Також судом встановлено, що відповідачу були видані позивачем кредитні картки з терміном дії до червня 2021 року, лютого 2015 року, липня 2017 року, січня 2018 року, грудня 2021 року, що підтверджується відповідною довідкою без посилання на номер та дату укладення договору.

Як слідує з виписки по картковим рахункам відповідача за зазначеними вище кредитними картками станом на 19 березня 2021 року та за період з 12 липня 2005 року по 02 лютого 2021 року, відповідач отримав від позивача обумовлені укладеним між сторонами кредитним договором кредитні кошти та користувався ними протягом зазначеного періоду. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Згідно з наданим розрахунком, позивачем нарахована до стягнення заборгованість відповідача за договором №б/н від 23 червня 2005 року станом на 17 березня 2021 року нарахована позивачем в загальному розмірі 11038,14 гривень, з яких 10383,08 гривень заборгованість за тілом кредиту, 655,06 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст.207 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду справи, ґрунтується на тому, що з огляду на зміст та характер спірних правовідносин сторін підставою для виникнення у відповідача договірних зобов`язань із повернення кредиту, сплати передбачених кредитним договором процентів за користування кредитом та інших обов`язкових платежів є в першу чергу сам факт укладення кредитного договору. А отже саме даний факт укладення між сторонами кредитного договору від певної дати і має довести в першу суду позивач. Разом з тим, позивач, звертаючись до суду і даним позовом, вказує на укладення між сторонами кредитного договору б/н від 23 червня 2005 року шляхом підписання відповідачем відповідної Заяви від тієї ж дати, а також просить у позові стягнути заборгованість саме за таким кредитним договором від вказаної дати, ґрунтуючи свої позовні вимог не в останню чергу на розрахунку заборгованості, здійсненому саме за кредитним договором б/н від 23 червня 2005 року. Поряд з цим, на підтвердження самого факту укладення означеного кредитного договору позивач подає суду копію Заяви б/н, яка датована та підписана відповідачем пізніше 12 липня 2005 року. І хоча такі докази як виписка по картковим рахункам відповідача, довідки про кредитний ліміт та видані відповідачу кредитні картки і дозволяють встановити факт отримання відповідачем від позивача і користування кредитними коштами, однак, з огляду на відсутність в них реквізитів укладеного між сторонами кредитного договору, такі докази не дозволяють ідентифікувати кредитний договір, якого вони стосуються. Натомість, як з`ясовано судом та вказувалось вище, позивач мотивує свої позовні вимоги та просить стягнути заборгованість за кредитним договором, докази укладення якого суду не подав. Заява відповідача від 12 липня 2005 року вказує про існування укладеного між сторонами іншого кредитного договору. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не доведено перед судом укладення між сторонами саме того кредитного договору, заборгованість за яким просить стягнути позивач у своєму позові, суд приходить до висновку про необґрунтованість, недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог, а отже і неможливість їх задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем в ході розгляду справи відшкодуванню йому не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 207, 525, 526, 530, 610-612, 629, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570; адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-Д) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко