Провадження № 2/712/824/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкас у складі:

головуючого-судді Пересунька Я.В.,

при секретарі Дядюрі І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкас у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 2 серпня 2011 року у розмірі 48079 грн 67 коп., а також судові витрати 2102 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 2 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 3000,00 гривень.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору відповідач надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, а також був проінформований про всі умови укладеного Договору та наслідки невиконання такого.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за вказаним Договором виконало, а саме відповідачу було надано можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але відповідач коштів не повернув та припинив виконувати договірні зобов`язання.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 3 серпня 2020 року має заборгованість у розмірі 48079 грн 67 коп., яка складається із: заборгованості за поточним тілом кредиту 29742,87 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту 11029,12 грн; заборгованість за нарахованими відсотками 1586,84 грн.; 5720,84 грн заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 00,00 грн нарахована пеня, 0,00 грн нарахована комісія.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

8 квітня 2021 року до суду надійшла від відповідача відповідь на позов АТ КБ «ПриватБанк». У відзиві відповідач заперечує щодо пред`явлених позовних вимог. Зазначає, що підписана анкета-заява не містить інформації про вибір відповідачем виду обраної картки. Разом з тим, витяг з Тарифів банку ним не підписаний, що вказує на неузгодженість позивача з клієнтом про конкретну схему кредитування, а саме відсоткову ставу, розмір пені, штрафів. Просить в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, заборгованості за відсотками та штрафів відмовити, щодо стягнення тіла кредиту в розмірі 48079 грн 67 коп заперечує, судові витрати просить розділити між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

6 травня 2021 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 ..

У судовому засіданні 3 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задоволити із викладених в позові підстав. Вказала, що відповідач підписав анкету, отримав від банку кредитну лінію, користувався кредитними коштами, оскільки несвоєчасно повертав кредитні кошти має заборгованість у зазначеному в позові розмірі.

У судове засідання відповідач не з`явився, про судове засідання судом повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 2 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 3000,00 гривень.

Того ж дня ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, «умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 червня 2015 року справа № 6-698цс15, від 1 липня 2015 року справа №6-757цс15».

До вказаної заяви-анкети банком додано Витяг із Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Договору відповідач надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Згідно з довідкою банку кредитний ліміт відповідача збільшувався, востаннє 15 березня 2018 року до 25000 грн.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 2 серпня 2011 року встановлено, що відповідач не своєчасно та не в повному обсязі проводив погашення по кредиту, відсоткам, а також іншим витратам, що є порушення умов даного договору.

Станом на 3 серпня 2020 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 2 серпня 2011 року становить 48079 грн 67 коп., яка складається із: заборгованості за поточним тілом кредиту 29742,87 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту 11029,12 грн; заборгованість за нарахованими відсотками 1586,84 грн.; 5720,84 грн заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 00,00 грн нарахована пеня, 0,00 грн нарахована комісія.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на 2 серпня 2011 року) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Водночас судом встановлено, що у заяві позичальника від 2 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 2 серпня 2011 року, посилався на Витяг із Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Отже, на думку суду, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (2 серпня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (листопад 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки надані банком складові кредитного договору, крім заяви-анкети позичальника, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 2 серпня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких встановлених обставин банк має право вимагати стягнення лише тіла кредиту.

Вказаний правовий висновок також викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (у справі № 342/180/17).

Із наданої позивачем виписки про рух коштів за кредитним рахунком ОСОБА_1 випливає, що заборгованість за тілом кредиту становить 40 771,99 грн. (що також підтверджується розрахунками банку про нарахування тіла кредиту 29 742 грн 87 коп. та простроченого тіла кредиту 11 029 грн 12 коп.), яка й підлягає стягненню з відповідача.

Підстав для стягнення інших нарахованих банком платежів суд не вбачає.

З огляду на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню й судові витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 782 грн 50 коп.

Керуючись ст. ст. 81, 83, 89, 141, 264-266, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 6, 15, 16, 192, 509, 526, 533, 549, 550, 610, 611, 624, 625, 627, 627, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ЗУ "Про судовий збір", суд

у х в а л и в:

Позов акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/ н від 2 серпня 2011 року в розмірі 40 771 грн 99 коп., а також судові витрати у виді судового збору 1 782 грн 50 коп., а всього стягнути 42 554 грн 49 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання через Соснівський районний суд м. Черкас апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Черкаським апеляційним судом, якщо таке рішення не буде скасовано.

Повне найменування сторін:

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 18 червня 2021 року.

Суддя: Я.В. Пересунько