ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3791/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 березня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Єрмак Н.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості предмета застави,

встановив:

22 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування вартості предмета застави.

Позовна заява мотивована тим, що 04.04.2015 року він уклав з ОСОБА_3 договір позики на суму 135000 грн. Відповідач зобов`язався повернути борг до 04.10.2016 року.

На забезпечення виконання зобов`язання був укладений договір застави, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в заставу механічний агрегат: борошномольний вальців «Харків`янка 450 плюс» 2002 року випуску, який належав їй на праві приватної власності. Загальна вартість предмету застави за домовленістю сторін на момент укладання складала 44800 грн. За період з листопада 2016 року по жовтень 2017 року ОСОБА_3 повернув 17500 грн., залишок боргу складає 143155, 37 грн.

23.08.2018 року нотаріусом було видано виконавчий напис на безспірне стягнення заборгованості. Позивачу стало відомо про втрату предмета застави. В зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача 76473,60 грн. відшкодування вартості предмета застави.

Відповідач проти позову заперечував з посиланням на те, що у справі відсутні докази про наявність у нього заборгованості за договором позики та втрати предмета застави. Також відповідач звернув увагу, що вже сплив трирічний строк позовної давності для стягнення основного боргу та звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги та доводи позовної заяви. При цьому також зазначив, що суд першої інстанції помилково вважав не доведеним факт втрати предмета застави, незважаючи на те, що відповідач не довів протилежного; суд не надав належної оцінки поясненням у відзиві відповідача, які на порушення вимог п.4 ст.178 ЦПК України не були йому надіслані.

Зазначив, що відповідач у відзиві на позов просив застосувати строк позовної давності, який не був застосований.

У письмовому відзиві ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Вказала, що не визнає позов в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю, також просить застосувати строк позовної давності.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення у повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту втрати предмета застави заставодавцем, тому не передбачені в ст. 48 Закону України «Про заставу» наслідки - стягнення вартості заставного майна у разі його втрати не застосовуються. За недоведеності позову правові наслідки від спливу позовної давності також не застосовуються.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Судовим розглядом встановлено, що 04.04.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 позику у розмірі 135000 грн., що за курсом валюти станом на 04.04.2015 року складало 5000,00 доларів США, строком до 04.10.2016 року, який засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №241.

04.04.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір застави, який засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №242, відповідно до якого ОСОБА_2 передає в заставу механічний агрегат: борошномольний вальців «Харків`янка 450 плюс» 2002 року випуску, який належав їй на праві приватної власності, загальна вартість предмету застави складає 44800,00 грн.

Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч.1 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Згідно ч. 3,4 ст. 577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про заставу" застава це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підстави припинення застави визначені у статті 28 Закону України "Про заставу", відповідно до якої застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Відповідно статті 48 Закону України "Про заставу" за втрату або недостачу предмета застави заставодержатель несе відповідальність у розмірі вартості втраченого майна, а за пошкодження предмета закладу - в розмірі суми, на яку знизилась вартість заставленого майна.

Заставодержатель зобов`язаний відшкодувати заставодавцю всі заподіяні втратою, недостачею чи пошкодженням предмета закладу збитки в повному обсязі, якщо це передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом.

Всупереч вимог ст. 81 ЦПК України позивач не довів наявність у відповідача заборгованості у за вказаним договором позики.

Виходячи зі змісту наведених норм статті 48 Закону України "Про заставу" у поєднанні із нормою ст. 28 цього закону, а також ст.ст. 589, 593 ЦК України правове значення втрата предмета застави має лише у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, внаслідок чого заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, ст. 590 ЦК України. Про те, що заставодержатель не зміг звернути стягнення на предмет застави внаслідок його відсутності позивач у доводах позову чи при розгляду справи в судах не заявляв і таких обставин судом не встановлено. Тому заявлені у даній справі позовні вимоги не доведені і за таких обставин є передчасними.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тому такі наслідки застосовуються лише у разі доведеності позову.

Відповідач не зважаючи на свої заяви про сплив трирічного строку позовної давності сам позов не визнав, за його недоведеністю, тому суд першої інстанції обґрунтовано не з`ясовував ці обставини та не застосовував наслідки їх спливу, тому колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги.

Оскільки доводи скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, відповідно до ст. 375 ЦК України оскаржене рішення суду залишається змін, а скарга - без задоволення.

Керуючись 268, 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 01 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.