КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року

справа №754/716/19

провадження № 22-ц/824/6869/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за апеляційною скаргою представника АТ КБ «ПриватБанк» в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року, постановленого під головуванням судді Лісовської О.В.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18 грудня 2006 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № K3FIGK15005278, відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 85 000,00 доларів США, строком погашення до 18 грудня 2026 року, зі сплатою 10,80 % річних.

Того ж дня, 18 грудня 2006 року, між нею та банком укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Відутою О.В., предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

21 грудня 2018 року вона отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої їй стало відомо, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на предмет іпотеки.

Вказувала, що сторони за договором іпотеки дійшли згоди, що право власності на об`єкт заставленого майна виникає лише у певному випадку, а саме на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Однак, окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя ОСОБА_1 не укладала з жодною юридичною особою, а тому в приватного нотаріуса не було підстав для реєстрації права власності на належну їй квартиру за АТ КБ «ПриватБанк».

Зазначала, що спірна квартира підпадає під мораторій, визначений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У зв`язку з наведеним просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 грудня 2016 року, індексний номер 18077741, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ КБ «ПриватБанк»;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за АТ КБ «ПриватБанк» право власності на квартиру

АДРЕСА_1 , що здійснена приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. 13 грудня 2016 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 грудня 2016 року, індексний номер 18077741, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О., про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71,40 кв.м, житловою площею 41,60 кв.м за АТ КБ «ПриватБанк».

Поновлено відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, квартиру АДРЕСА_1 ), що передували скасованим записам.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та представника приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. - Бута О.В. задоволено.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 10 березня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно залишено без змін.

В поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що договір іпотеки (п.26) містить застереження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом, у тому числі, переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Вказував, що відповідно до норм чинного законодавства, дане застереження прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а отже, є правовою підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а також для реєстрації відповідного права.

Зазначав, що позивач підписуючи договір іпотеки, погодився з його умовами, у тому числі порядком переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя у разі невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору, відповідне застереження у договорі іпотеки є підставою для переходу права власності до іпотекодержателя без укладення додаткових договорів.

В судовому засіданні представник банку апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація за банком права власності на спірну квартиру, яка виступає як забезпечення повернення кредиту, наданого позивачу банком в іноземній валюті, свідчить про примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що є підставою для визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 грудня 2016 року, індексний номер 18077741, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О., про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме спірну квартиру загальною площею 71,40 кв.м, житловою площею 41,60 кв.м, за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Встановлено, що 18 грудня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_1 укладено кредитний договір № K3FIGK15005278, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 85 000,00 доларів США, строком до 18 грудня 2026 року, зі сплатою 10,80 % річних.

Повернення кредиту забезпечено договором іпотеки від 18 грудня 2006 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 71,40 кв.м, житловою площею 41,60 кв.м.

Відповідно до пункту 26 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя прав власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; продажу Предмета іпотеки будь-який особі та будь-яким способом, у порядку ст. 38 Закону України «Про Іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця.

05 листопада 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу

ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов`язання від 05 листопада 2015 року № 567, яка була отримана останньою 17 листопада 2015 року (а.с. 46 т.1).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору та існуванням заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» 13 грудня 2016 року звернулося до приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. з заявою про державну реєстрацію за собою як іпотекодержателем права власності на вказану квартиру

13 грудня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за іпотекодержателем АТ КБ «ПриватБанк» та здійснено права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «ПриватБанк» (номер запису про право власності 18077741). Підставами виникнення права власності вказано договір іпотеки від 18 грудня 2006 року, а внесення запису - рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 грудня 2016 року.

У відповідності до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У частині першій статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо

- таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до п. 2 Договору іпотеки від 18.12 2006 року за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 18.12.2006 року №K3F1GK15005278, укладеного між Банком та Іпотекодавцем.

Відповідно до п.6.1 Договору іпотеки Іпотекодавець за рахунок кредиту, отриманого на підставі Кредитного договору № K3F1GK15005278від 18.12.2006 року від Іпотекодержателя, набув нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Отже, кредитний договір, укладений між Ат КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 є споживчим.

Предметом договору іпотеки, укладеного на забезпечення виконання умов кредитного договору, є квартира АДРЕСА_1 , площа якої не перевищує 140 кв. м.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 29.11.2019 року (а.с18 т. 2) ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , у власності останньої іншого нерухомого майна немає (а.с.122,123 т. 2).

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Такі висновки щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а,; від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц.

Оскільки предметом договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», є майно (квартира), що виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом, використовується як місце постійного проживання позичальника та загальна площа такого нерухомого житлового майна складає 71,40 кв.м, відтак, відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», примусове стягнення нерухомого майна не може бути здійснено, у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ КБ «ПриватБанк» як забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору від 18.12.2006 року, укладеного в іноземній валюті.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір іпотеки (п.26) містить застереження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, що дає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки колегія суддів відхиляє, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відтак, підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді