233 № 233/4749/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря судового засідання Франчук А. О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом ОСОБА_1 просить виселити ОСОБА_3 з житлового приміщення у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 16.10.2020 він уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані житловий будинок та земельна ділянка зареєстровані за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 06.10.2020.

Також він зареєструвався у жилому приміщенні за вищевказаною адресою.

Відповідно до п. 10 вищевказаного Договору купівлі продажу, продавець ОСОБА_5 у присутності нотаріуса передала йому документи та ключі від житлового будинку та надвірних будівель, в якому ще перебувала квартирантка ОСОБА_3 , яка повинна була звільнити будинок від наявних у ньому речей домашнього вжитку, і виїхати в найкоротші терміни. До цього часу вказаного обов`язку виконано не було.

При спробі потрапити у будинок він виявив, що дверні замки була замінені квартиранткою ОСОБА_3 . Тому він був вимушений звертатися до Костянтинівського ВП Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області з заявою № 13837 від 07.10.2020.

Відповідачка ОСОБА_3 по теперішній час проживає у будинку, що належить йому на праві власності та в усній формі відмовляється звільняти будинок, у зв`язку з чим він змушений захищати свої права власника в судовому порядку.

Відповідачка у спірному жилому приміщенні не зареєстрована.

Такі дії відповідачки створюють перешкоди у здійсненні належного йому права власності, перешкоджають користуванню будинком та проживанню у ньому.

З огляду на те, що відповідачка добровільно відмовляється звільнити будинок, він вимушений просити суд про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення.

Відповідачка ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с. 41-42), в якому позов не визнала в повному обсязі, пославшись на таке. Купуючи будинок за адресою: АДРЕСА_1 позивачу було відомо, що вона проживає у цьому будинку на правах довіреної особи від спадкоємця ОСОБА_6 (сина померлого ОСОБА_7 ) згідно із заповітом № 770 державного реєстру від 08.05.2009. Доручення від ОСОБА_6 вона отримала 16.05.2020. Не зважаючи на суперечку між нею та ОСОБА_5 за спадщину, позивач придбав у останньої будинок за 10 000,00 грн. А тому вона заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач відповідь на відзив не подав.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.11.2020 відкрито провадження у цій справі, справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с.25).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.02.21 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі (а.с. 74, 81-82).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.02.21 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 76).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав, пояснивши, що у квітні 2020 року відповідачка ОСОБА_3 вселилася до спірного жилого приміщення з дозволу колишньої власниці будинку ОСОБА_5 , як квартирантка. Її вселення було обумовлено необхідністю догляду за домоволодінням та необхідністю оплати комунальних платежів у спірному жилому приміщенні. Після купівлі ним будинку, відповідачка відмовилася залишити спірне жиле приміщення та до будинку його не пускає. Будинок необхідний йому для власного проживання, оскільки жити йому ніде. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов ОСОБА_1 підтримав повністю з тих же підстав, просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, пояснивши, що у квітні 2020 року вона вселилася до спірного житлового приміщення з дозволу ОСОБА_5 як майбутній покупець будинку. Купувати будинок вона збиралася у ОСОБА_6 , спадкоємця на цей будинок за заповітом, який надав їй довіреність на оформлення документів на спадщину. Позивач знав, що між нею та ОСОБА_5 є суперечка з приводу цього будинку, а також знав про те, що вона мешкає у цьому будинку. Проте, все одного його купив. Іншого житла вона не має. За місцем її реєстрації АДРЕСА_2 будинок для життя не придатний. До квітня 2020 року вона винаймала інше житло. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 з тих же підстав.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Землянським В. І. 06.10.2020, зареєстрованого у реєстрі № 658 (а.с.10-11).

Згідно із п. 8 Договору купівлі- продажу житлового будинку, при відчуженні будинку продавець ОСОБА_5 засвідчила, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на момент укладення цього договору не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, не заставлено, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса він не використовується. Треті особи не мають прав на жилий будинок. Відповідно до витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рестру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що видані приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального окрулу Донецької області Землянським В. І. 06.10.2020, актуальна інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права стосовно відчужуваного житлового будинку відсутня.

Право приватної власності ОСОБА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.10.2020 за реєстраційним номером об`єкта нерухомості 126 (а.с.12).

Згідно із довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.10.2020 № 1344 у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований позивач ОСОБА_1 . Інших зареєстрованих осіб у будинку не має (а.с.11).

Згідно із довідкою № 21 від 01.02.2021 відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.66).

З квітня 2020 року та теперішній час відповідачка ОСОБА_3 з дозволу колишньої власниці ОСОБА_5 мешкає у спірному жилому приміщенні.

Факт проживання відповідачки у спірному жилому приміщенні не є спірним у цій справі.

У цій справі спір виник між новим власником житлового будинку, та особою, яка не зареєстрована у ньому, але тимчасово користується зазначеним нерухомим майном з дозволу попередньої власниці будинку.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_3 вселилася у спірне жиле приміщення тимчасово, підтвердженням чого є той факт, що відповідачка не є членом сім`ї ані колишньої власниці будинку ОСОБА_5 , ані членом сім`ї позивача ОСОБА_1 ; що вона не змінювала зареєстроване місце проживання, та відсутність будь-яких документальних підтверджень правових підстав постійного користування спірним житловим приміщенням, зокрема договорів оренди, безоплатного користування тощо.

З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року, не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений ВС у постанові від 13.10.2020 у справі № 447/455/17).

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Встановивши, що ОСОБА_1 , як новий власник житлового будинку АДРЕСА_1 , категорично заперечує проти проживання у ньому відповідачки, яка тимчасово вселилася у спірне жиле приміщення за згодою колишньої власниці будинку, тоді як обставини, які надавали їй право на проживання у зазначеному житловому приміщенні припинилися з відчуженням будинку колишньою власницею, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд враховує вимоги ОСОБА_1 про виселення з спірного жилого приміщення на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції та вважає, що виселення відповідачки із спірного житла відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що сторони є сторонніми людьми, що спірне жиле приміщення необхідно позивачу для особистого проживання, а також те, що відповідачка зареєстрована за іншою адресою та користується спірним жилим приміщення нетривалий час, а саме на момент ухвалення судом рішення 10 місяців.

Доводи відповідачки про непридатність до проживання будинку за зареєстрованим її місцем проживання та відсутності у неї іншого житла, на думку суду, вирішального значення у цій справі не мають, оскільки, як зазначалося раніше, відповідачка користується спірним жилим приміщенням нетривалий час та з її пояснень вбачається, що до вселення у будинок у квітні 2020 року вона винаймала житло за іншою адресою.

Разом із тим, встановивши, що права позивача порушені у контексті статті 8 Конвенції, необхідно зазначити, що порушено і його права, як власника житлового приміщення, гарантовані також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача, як власника жилого приміщення шляхом вислення відповідачки із будинку АДРЕСА_1 .

Одночасно, суд не приймає до уваги доводи відповідачки про те, що, купуючи будинок за адресою: АДРЕСА_1 , позивачу було відомо, що вона проживає у цьому будинку на правах довіреної особи від спадкоємця ОСОБА_6 (сина померлого ОСОБА_7 ) згідно із заповітом № 770 державного реєстру від 08.05.2009. Доручення від ОСОБА_6 вона отримала 16.05.2020. Не зважаючи на суперечку між нею та ОСОБА_5 за спадщину, позивач придбав у останньої будинок за 10 000,00 грн, та відхиляє їх з огляду на таке.

По- перше, з пояснень самої ж відповідачки ОСОБА_3 , наданих у судовому засіданні, вбачається, що дозвіл на проживання у будинку надала їй саме ОСОБА_5 , тобто колишня власниця спірного жилого приміщення.

З довіреності від 16.05.2020 (а.с.45) вбачається, що ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси при оформленні свідоцтва на спадщину. Проте, доручення на управління чи дозволу на користування будь-яким майном, ця довіреність не містить.

По- друге, право власності позивача на спірне жиле приміщення підтверджується договором купівлі- продажу житлового будинку від 06.10.2020, який посвідчено нотаріально.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно із якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір купівлі-продажу житлового будинку від 06.10.2020 недійсним не визнавався та його недійсність не є предметом судового дослідження у цій справі.

За таких обставин, позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Повний текст рішення складено 17 лютого 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Каліуш