Справа № 645/5035/19
Провадження № 2-р/645/1/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді: Сілантьєвої Е.Є.,

За участю секретаря судових засідань Ятлової Ю.В.

Учасники справи:

Представник заявника адвокат Махонін Олександр Сергійович, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4343 від 07.06.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача по справі ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.09.2020 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить роз`яснити рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.09.2020 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю, роз`яснивши, що після здійснення поділу всього масиву спільного майна подружжя, спільна сумісна власність подружжя на нежитлове приміщення 1-го поверху № 147-В в літ. «ЗА-1», загальною площею 907.5 кв.м. та нежитлове приміщення 1-го поверху № 147-9 в літ. «ЗА-1», загальною площею 888.8 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 , припинилась і ці приміщення віднесені і перебувають у особистій приватній власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа №645/5035/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю. 04 вересня 2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було винесено рішення но вказаній справі, відповідно до якого:

- позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, що с спільною сумісною власністю задоволено;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення 1-го поверху № 101-3 в літ. «ЗА-1», загальною площею 249,3 кв.м.. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 008 300. 00 гривень, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення № 0-1-0-3 підвалу № 3 в літ. «ЗА-1», загальною площею 516,8 кв.м.. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 697 800,00 гривень, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому, під час судового розгляду справи №645/5035/19 та винесення судового рішення на підставі наявних матеріалів встановлено, що за час перебування у шлюбі за ОСОБА_1 набуто та зареєстровано наступне майно: - нежитлове приміщення 1-го поверху № 101-3 в літ. «ЗА-1», загальною площею 249,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу від 05 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Алдакимовою М.Б. за № 3948 та 1/2 частина на підставі договору дарування від 23 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Алдакимовою М.Б. за № 1153: -нежитлове приміщення № 0-1-0-3 підвалу № 3 в літ. «ЗА-1», загальною площею 516.8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Алдакимовою М.Б. за № 748 та 1/2 частина на підставі договору дарування від 23 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Алдакимовою М.Б. за № 1150; -нежитлове приміщення 1-го поверху № 147-В в літ. «ЗА-1», загальною площею 907,5 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Шишко В.А. за № 761 та 1/2 частина па підставі договору дарування від 23 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Алдакимовою М.Б. за № 1143; - нежитлове приміщення 1-го поверху № 147-9 в літ. «ЗА-1», загальною площею 888,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу від 15 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Алдакимовою М.Б. за № 942 та 1/2 частина на підставі договору дарування від 23 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Алдакимовою М.Б.

Після проведення поділу майна як на підставі домовленості так і на підставі судового рішення, розподілене майно переходить у особисту приватну власність кожного з подружжя у відповідних визначених обсягах. За результатами поділу майна колишнього подружжя ОСОБА_3 в судовому порядку: -в особисту приватну власність ОСОБА_2 передано нежитлове приміщення 1-го поверху № 101-3 в літ. «ЗА-1», загальною площею 249,3 кв.м, нежитлове приміщення № 0-1-0-3 підвалу № 3 в літ. «ЗА-1», загальною площею 516,8 кв.м.. які розташовані по АДРЕСА_1 ; - в особистій приватній власності ОСОБА_1 залишено нежитлове приміщення 1-го поверху № 147-В в літ. «ЗА-1», загальною площею 907,5 кв.м.. нежитлове приміщення 1-го поверху № 147-9 в літ. «ЗА-1», загальною площею 888.8 кв.м.. які розташовані по АДРЕСА_1 . Наявний формат власності не потребує додаткового визнання права власності ОСОБА_1 на вказані вище нежитлові приміщення оскільки таке право вже зареєстровано (у зв`язку з чим відповідні вимоги не заявлялись в межах судової справи), однак потребує додаткового роз`яснення стосовно того, що після розгляду справи №645/5035/19 та здійснення поділу спільного майна подружжя, спільна сумісна власність подружжя на нежитлове приміщення 1-го поверху № 147-В в літ. «ЗА-1», загальною площею 907,5 кв.м, та нежитлове приміщення 1-го поверху № 147-9 в ліг. «ЗА-1», загальною площею 888,8 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 , припинилась і вказані приміщення віднесені і перебувають у особистій приватній власності ОСОБА_1 . Заявник зазначає, що вирішення вказаного питання необхідне для подальшої належної реалізації ОСОБА_1 належного йому права власності на нежитлові приміщення.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити.

Позивач по справі до судового засідання не з*явилася, надала заяву про розгляд заяви за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.09.2020 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю задоволено та визнано за ОСОБА_2 (Ід номер НОМЕР_1 ) право власності на нежитлове приміщення 1-го поверху № 101-3 в літ. «3А-1», загальною площею 249,3 кв.м , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 008 300. 00 гривень, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя; за ОСОБА_2 (Ід номер НОМЕР_1 ) право власності на нежитлове приміщення № 0-1-0-3 підвалу № 3 в літ. «3А-1», загальною площею 516,8 кв.м , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 697 800,00 гривень, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.09.2020 набрало законної сили 15.10.2020.

Відповідно до ч.1 ст.271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно з ч.2 ст.271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 відповідно до статті 221 ЦПК ( 1618-15 ) роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

У п. 32 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю.

Верховний Суд України у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року також наголошує на тому, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Виходячи з цієї норми закону, роз`яснення рішення суду це уточнення, більш чітке і зрозуміле викладення справжнього його змісту.

Роз`яснення рішення є засобом виправлення недоліків судового акту, який полягає в усуненні неясності судового рішення суду. Таким чином, суд роз`яснює суть судового рішення, якщо воно є незрозумілим для суб`єкта, якому надано право звернення за відповідним роз`ясненням. Між тим, необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання.

Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.09.2020 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю задоволено та визнано за ОСОБА_2 (Ід номер НОМЕР_1 ) право власності на нежитлове приміщення 1-го поверху № 101-3 в літ. «3А-1», загальною площею 249,3 кв.м , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 008 300. 00 гривень, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя; за ОСОБА_2 (Ід номер НОМЕР_1 ) право власності на нежитлове приміщення № 0-1-0-3 підвалу № 3 в літ. «3А-1», загальною площею 516,8 кв.м , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 697 800,00 гривень, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Рішення набрало законної сили 15.10.2020.

Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді зазначеної справи відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення та зазначив, що з позивачем прийшли до мирного врегулювання спору, до суду ніяких заяв не подавав, будь-яких зустрічних вимог ОСОБА_2 не пред`являв.

Зі змісту заяви про роз`яснення судового рішення не вбачається, що розуміння тексту резолютивної частини судового рішення викликає труднощі.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що питання, яке є незрозумілим заявнику в частині рішення не є предметом роз`яснення постановленого судового рішення.

Таким чином, поставлені у заяві про роз`яснення судового рішення питання не можуть бути розглянуті в порядку роз`яснення судового рішення, так як це може призвести до зміни змісту судового рішення, що є порушенням ст. 271 ЦПК України.

Враховуючи викладене, підстави для роз`яснення рішення суду від 04.09.2020 року відсутні.

Керуючись ст. 271 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.09.2020 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 23 лютого 2021 року

Головуючий суддя -