справа № 489/3737/19 провадження №2/489/94/21
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Сухно А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ствол» (далі - ТОВ «Ствол») про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, індексації та компенсації заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою у видачі трудової книжки, середнього заробітку за час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

встановив:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 71385,00 грн. заборгованості із заробітної плати, 927,95 грн. індексації, 5854,03 грн. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, 10048,88 грн. середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні, 7664,40 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 5000,00 грн. моральної шкоди, всього 100880,26 грн.

Як на підставу позовних вимог вказав, що з 01.08.2016 був прийнятий на роботу до ТОВ «Ствол» на посаду продавець магазину Stvol за адресою: м. Миколаїв, вул. Фалеєвська, 3 . Через порушення відповідачем строків виплати заробітної плати за його заявою 25.04.2019 згідно наказу ТОВ «Ствол» від 25.04.2019 № 14-к він був звільнений із займаної посади на підставі статті 38 КЗпП України. В останній робочий день 25.04.2019 виплату належних сум при звільненні з ним не проведено, з наказом про звільнення не ознайомлено та трудову книжку не видано. Із наказом про звільнення був ознайомлений лише 21.06.2019, але його копію не надали та у знятті фотокопії відмовили. Цього ж дня отримав трудову книжку.

Перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем та виконуючи свої трудові обов`язки продавця, що підтверджується даними трудової книжки, ним не було отримано дохід (заробітну плату) за період 4 квартал 2017 року, 2018 рік та 1 квартал 2019 року. Таким чином, за вказаний період утворилася заборгованість із виплати заробітної плати на загальну суму 71385,00 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Так, за 4 квартал 2017 року заборгованість складає 9600,00 грн. (3200 х 3 місяці), за 2018 рік - 44676,00 грн. (3723 х 12 місяців), за 1 квартал 2019 року - 12519,00 грн. ( 4173 х 3 місяці) та за 22 відпрацьованих днів у квітні 2019 року 4590,30 грн. (4173 : 20 робочих днів квітня х 22 відпрацьованих дня (робочі суботи)).

Крім того, ураховуючи невиплату заробітної плати з жовтня 2017 року та не проведення індексації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, а також Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, відповідач має сплатити компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 5854,03 грн. та індексацію в сумі 927,95 грн.

Оскільки в день звільнення відповідач не провів остаточного розрахунку то на підставі статті 117 КЗпП з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки при звільнені (з 25.04.2019 по 11.07.2019) в розмірі 10048,88 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати позивача 170,32 грн. (4173 х 2 /49 робочих днів в лютому - березні 2019 року).

Крім того, так як в порушення статті 47 КЗпП відповідач допустив затримку у видачі належно оформленої трудової книжки, яку видав лише 21.06.2019, відповідно повинен сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7664,40 грн.

Через невиконання відповідачем вимог трудового законодавства щодо своєчасності виплати заробітної плати, позивач змушений був шукати додаткові джерела існування та додаткового заробітку, що спричинило для моральні страждання у вигляді нервового стресу, психологічного дискомфорту, невизначеності щодо можливості отримання заробітку, необхідності отримання грошових коштів в борг, що в свою чергу призвело до погіршення відносин з рідними та друзями, через що позивачу заподіяна моральна шкода, яка ним оцінена в 5000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на підставі статті 237-1 КЗпП України.

12.05.2020 представник відповідача надав до суду пояснення, в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В своїх поясненнях вказав, що позивача ОСОБА_1 було звільнено наказом 14-к від 25.04.2019 на підставі частини першої статі 38 КЗпП на підставі його заяви від 11.04.2019, в якій він просив звільнити його з 25.04.2019. За час роботи ОСОБА_1 жодного разу не звертався ні до директора ТОВ «Ствол», ні до керуючого магазином ТОВ «Ствол» у м. Миколаєві стосовно недотримання законодавства про працю або інших порушень вимог законодавства відносно нього.

Формами 1ДФ за період часу поквартально з 3 кварталу 2017 року по 4 квартал 2019 року, які подавалися ТОВ «Ствол» до органів ДФС України, підприємство нараховувало та перераховувало доходи та податки в в.ч. і за ОСОБА_1 , що підтверджується квитанціями ДФС України, табелями обліку використання робочого часу за спірний період, витягами із штатного розпису та відомостями про виплату готівки. Більш того, відповідно до акту ГУ ДФС в Одеській області від 28.12.2018 порушень трудового законодавства, інших питань стосовно нарахування та перерахування податків та зборів, в тому рахунку ЄСВ при виплаті доходів правникам - не встановлено.

З приводу доводів позивача про неотримання копії наказу про звільнення та трудової книжки, то саме позивач свідомо утримувався від їх отримання та відповідні документи були йому надані невідкладно за його запитом.

На підтвердження викладених в письмових поясненнях доводів представником відповідача надано форми 1ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на корить фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» за період починаючи з 3 кварталу 2017 року по 2 кварталу 2019 року (включно), табеля обліку використання робочого часу, витяг з штатного розпису за 2017 рік, згідно якого місячний фонд заробітної плати ОСОБА_1 складає 3350,00 грн., за 2018 рік - місячний фонд заробітної плати ОСОБА_1 складає 3900,00 грн., за 2019 рік - місячний фонд заробітної плати ОСОБА_1 складає 4350,00 грн.; акт Головного управління ДФС в Одеській області від 28.12.2018 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Ствол», , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2017 по 30.09.2018; копію заяви ОСОБА_1 про прийняття на роботу та наказу № 21-к від 29.07.2016 про призначення ОСОБА_1 на посаду продавця магазину Stvol ; копію заяви ОСОБА_1 від 11.04.2019 про звільнення за власним бажанням із займаної посади з 25.04.2019 та копію наказу № 14-к від 25.04.2019 про його звільнення з роботи; відомості на виплату готівки ОСОБА_1 за спірний період.

Крім того, 09.06.2020 представник відповідача надав до суду клопотанням про долучення копії платіжних доручень (проведених банком) за період часу з вересня 2017 року по квітень 2019 року на спростування доводів позивача про несвоєчасну виплату йому заробітної плати та не перерахування податків і платежів до бюджету. Одночасно просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Також 09.06.2020 надав клопотання про витребування з ГУ ДПС в Одеській області відомостей стосовно сум нарахованих доходів, сум виплачених доходів, сум утриманого податку (нарахованого й перерахованого) ОСОБА_1 за спірний період, оскільки в наданні таких відомостей йому відмовлено з посилання на законодавство про захист персональних даних. До клопотання долучив надані на адвокатський запит ГУ ДПС в Одеській області завірені копії звітів за формою «Податковий розрахунок сум податку, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і утриманих з них податків», та копії відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за спірний період, зокрема відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Того ж дня ухвалою суду постановлено витребувати з ТОВ «Ствол» довідку про розмір заборгованості по заробітній платі та розрахунок середньої зарплати (середньоденної зарплати) ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 07.09.2020 задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мозгальова В.Ю., постановлено перейти до розгляду справи із спрощеного позовного поводження в загальне позовне провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 10.06.2020 витребувано у Головного управління ДПС в Одеській службі докази про отримані ОСОБА_1 доходи за період з 4 кварталу 2017 року по 2 квартал 2019 року (включно).

Також ухвалою суду від 17.07.2020 постановлено витребувати у відповідача оригінали відомостей про виплату заробітної плати ОСОБА_1 починаючи з першого кварталу 2017 року по день звільнення позивача, а у Головного управління ДПС в Одеській службі - копії податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податків, та звіту з ЄСВ, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Ствол» за період з 4 кварталу 2017 року по 2 квартал 2019 року (включно).

Крім того, ухвалою суду від 22.10.2020 витребувано з головних управлінь Пенсійного фонду України в Одеській області та Миколаївській області інформацію з підтвердженням відповідними платіжними дорученнями про утриманні та фактично перераховані ТОВ «Ствол» за ОСОБА_1 суми ЄСВ за період з 4 кварталу 2017 року по 2 квартал 2019 року (включно).

Ухвалою суду від 25.03.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті на 18.06.2021 10:00 годину

У судове засідання, призначене на 18.06.2021, сторони повторно не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від позивача надійшла до суду письмова заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.56,87 т.3). Заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду строк не надав. Представник відповідача неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи в перше судове засідання через перебування адвоката, який представляє інтереси відповідача в судах за кордоном, а в подальшому через оголошення України карантину.

В останній заяві від 18.06.2021 представник відповідача просив розглядати справи в порядку письмового провадження, в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на необґрунтованість доводів позивача та недоведеність їх відповідними доказами.

Суд не вбачає передбачених частиною другою статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи та, враховуючі наявність письмових пояснень, відсутність необхідності заслуховувати додаткові пояснення сторін, відсутність інших заяв, клопотань, тощо, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

У відповідності з частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Копією трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджується, що 01.08.2016 на підставі наказу ТОВ «Ствол» від 29.07.2016 № 21-к позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду продавця магазину Stvol за адресою: м. Миколаїв, вул. Фалеєвська, 3 .

Згідно записів трудової книжки, наказом ТОВ «Ствол» від 25.04.2019 № 14-к позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України з 25.04.2019.

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 24.06.2019, що в період з 01.07.2017 по наданих позивачем до позову, вбачається, що 31.03.2019 ТОВ «Ствол» здійснив нарахування ОСОБА_1 доходу за 3 квартал 2017 року за кодом та назвою ознаку доходу 101 (заробітна плата) в розмірі 10290,82 грн. За період 4 квартал 2017 року по 1 квартал 2019 року інформація про доходи відсутня (а.с.13 т. 1).

Згідно позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі саме за період 4 квартал 2017 року по 1 квартал 2019 року виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Як на підставу для такого розрахунку заробітної плати позивач вказав на ненадання ТОВ «Ствол» на адвокатський запит від 10.05.2019 № 10/05/19-01 завірених копій документів, що підтверджують його працевлаштування і звільнення, штатний розпис та нарахований дохід.

Водночас, згідно наданих відповідачем податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку позивачу за 4 квартал 2017 року нарахованого та виплачено 10131,09 грн. доходу, за 1 квартал 2018 - 11700,00 грн. доходу, 2 квартал 2018 - 11700,00 грн. доходу, 3 квартал 2018 - 11679,84 грн. доходу, 4 квартал 2018 - 11850,48 грн. доходу, 1 квартал 2019 - 13050,00 грн. доходу, 2 квартал 2019 - 6118,09 грн. доходу. (а.с.68-87 т.1).

Нарахування відповідачем позивачу сум заробітної плати у зазначеному розмірі за спірний період підтверджується також наданими на запит суду відомостями Головного управління пенсійного фонду в Одеській області про застраховану особу ОСОБА_1 (а.с.75-76 т. 3).

Таким чином між сторонами виникли правовідносини, які підлягають врегулюванню КЗпП України, Законом України «Про оплату працю» та іншими актами законодавства про працю та оплату праці.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статей 47, 116 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Таким чином, обов`язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця.

Згідно частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.2009 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі статтею 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.1998 № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні, починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації).

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

За змістом статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи та організації всіх форм власності та господарювання зобов`язані здійснювати громадянам компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати (затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом).

Згідно з Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, при цьому сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекси споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, і місяці, що передує виплаті заборгованості, до розрахунків не включаються.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 з метою посилення відповідальності за несвоєчасну виплату зарплати встановлено поріг індексації величиною 100%.

Крім того, згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За приписом зазначеної норми при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

На підтвердження факту виплати позивачу заробітної плати відповідачем надані відповідні платіжні документи, а саме платіжні відомості про виплату готівки за період з вересня 2017 року по квітень 2019 року, відповідно до яких позивачу за першу половину жовтня 2016 року виплачено 943,19 грн.; платіжна відомість № 24 від 07.11.2016, відповідно до якої позивачу за другу половину жовтня 2016 року виплачено 964,37 грн.; видатковий касовий ордер від 21.11.2016, відповідно до якого позивачу при звільненні виплачено 1478,97 грн. (а.с. 54, 55).

Зазначені у платіжних документах відомості щодо виплачених позивачу сум повністю узгоджуються з даними особового рахунку позивача у відомостях про нарахування заробітної плати застрахованим особам за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року (а.с. 46-157 т. 2) та інформації пенсійного фонду щодо нарахованої заробітної плати за цей період (а.с.75-76 т. 3), з яких вбачається, що під час роботи відповідачу ОСОБА_1 повністю виплачувалась нарахована заробітна плата з вирахуванням утриманого єдиного внеску за звітний період, а після звільнення відповідач в повному обсязі виплатив усі належні позивачу суми.

Водночас позивач стверджує, що заробітну плату під час роботи в ТОВ «Ствол» він не отримував, а підписи у платіжних відомостях та видатковому касовому ордері йому не належать.

За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

З огляду на те, що факт виплати позивачу заробітної плати підтверджується наданими відповідачем первинними платіжними документами, які містять підписи отримувача коштів, тягар доказування неналежності позивачу даних підписів покладається на позивача.

В своїх письмових поясненнях від 17.07.2019 та своєму клопотанні від 19.10.2020 про витребування доказів у ГУ ПФУ у Одеській та Миколаївській областях позивач заявив, що підписи у наданих відповідачем платіжних документах йому не належать (а.с.210-211 т. 2, 54-55 т.3). Водночас жодних логічних та переконливих пояснень з приводу причин тривалого з жовтня 2017 по квітень 2019 (понад два роки) не звернення до відповідача щодо невиплати заробітної плати ним не було надано.

Водночас, незважаючи на перехід судом в загальне провадження позивач можливістю заявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у даній справі з метою встановлення неналежності (належності) йому підпису у наданих відповідачем платіжних документах не скористався.

З огляду на викладене, суд визнає безпідставними доводи позивача щодо невиплати йому відповідачем заробітної плати і покладає в обґрунтування рішення надані відповідачем платіжні документи вважаючи доведеним факт виплати позивачу заробітної плати за в період з 4 кварталу 2017 року, 2018 рік та 1 квартал 2019 року та усіх сум, належних йому від відповідача при звільненні 25.04.2019.

Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та індексації не підлягають задоволенню через недоведеність позивачем факту невиплати йому заробітної плати та факту затримки в її виплаті в період його роботи у ТОВ «Ствол» до моменту звільнення.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні, який розраховується з часу звільнення, то вони не підлягають задоволенню через недоведеність позивачем вимог в частині вчасної невиплати йому заробітної плати при звільненні.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача за трудовою книжкою до 21.06.2019 та доказів ухилення відповідача в її видачі. Трудову книжку повернуто позивачу 21.06.2019, про що свідчить його напис та підпис при ознайомленні з наказом про звільнення № 14-к від 24.04.2019 (а.с.133 т. 1).

Крім того, суд вважає, що відсутні і підстави для відшкодування позивачу 5000,00 грн. моральної шкоди, оскільки відсутні передбачені статтею 237-1 КЗпП України підстави для такого відшкодування.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не піддягає задоволенню через недоведеність вимог ОСОБА_1 .

За загальним правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Зважаючи на результат розгляду справи, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ствол» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, індексації та компенсації заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою у видачі трудової книжки, середнього заробітку за час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ствол», місцезнаходження: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 73, .

Повний текст судового рішення складено 01.07.2021.

Суддя І.В.Коваленко