Номер провадження: 22-ц/813/4430/21
Номер справи місцевого суду: 509/2088/20
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 травня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року старший державний виконавець Овідіопольського районного відділу Державної виконавчої служби звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання нею зобов`язань за виконавчими документами. Подання виконавця обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 є боржником за зведеним виконавчим провадженням. ОСОБА_1 не вживає жодних дій на погашення заборгованості та за викликами виконавця не з`являється. Така поведінка боржника свідчить про його ухилення від виконання зобов`язань за виконавчими документами, що стало підставою звернення до суду.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 травня 2020 року подання виконавця задоволено та тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 травня 2020 року скасувати та відмовити виконавцеві у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про проведення судового засідання в режимі відео конференції не подавали.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Тимчасово обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань за зведеним виконавчим провадженням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду за кордон і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в разі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Виходячи з сенсу словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите законодавцем у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки це не буде доведено. Відповідно до положень ст. 13 та 81 ЦПК України, чинній на час розгляду справи у суді, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Стаття 441 ЦПК України регламентує процедуру введення судом тимчасового обмеження у виїзді за кордон при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб). Вказана можливість є виключним засобом реагування на факт ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки відповідно до ст.16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 року, кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом № 11, які у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04.11.1950 року» від 17.07.1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Оскільки, відповідно до ст. 441 ЦПК України згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні Овідіопольського районного відділу Державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження, до складу якого входять виконавчі провадження:

- № 54183531 з виконання наказу № 916/3814/14 виданого 02.12.2014 року Господарським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрпошта» боргу у розмірі 25 792,50 грн (а.с.10);

- № НОМЕР_1 з виконання наказу № 916/3248/17 виданого 04.04.2018 року Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ПМП «Світлана» боргу у розмірі 64 610,20 грн.(а.с.06);

- № НОМЕР_2 з виконання вимоги № ф-16022-17, виданої 17.08.2018 року ГУ ДФС в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави боргу у розмірі 8 862,36 грн. (а.с.07);

- № 55238153 з виконання наказу № 916/1981/15 виданого 29.09.2015 року Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь Фонду державного майна України боргу у розмірі 230 246,47 грн. (а.с.14 зворотня сторона).

Під час здійснення виконавчого провадження, виконавцем було встановлено, що боржник рухомого та нерухомого майна не має, пенсію та інші доходи не отримує, відкриті рахунки у банківських та інших фінансових установах відсутні. 03.10.2017 року та 23.02.2019 року ОСОБА_1 отримала постанови про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується рекомендованими повідомленнями (а.с.08, зворотня сторона та а.с.09, зворотня сторона), проте за викликом виконавця ОСОБА_1 не з`явилася, пояснення за фактом не виконання вимог виконавчого документу не надала, відомості/декларацію про доходи та майно, не представила. При цьому, боржник була попереджена про відповідальність за неподання виконавцеві декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, була попереджена про обов`язкове повідомлення виконавця про зміну місця свого проживання чи перебування. ОСОБА_1 було роз`яснено, що за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог закону вона несе відповідальність відповідно до закону. В подальшому, під час здійснення перевірки майна ОСОБА_1 виконавцем було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не проживає, зі слів сусідів за вказаною адресою проживає матір боржника, про що виконавцем складено відповідний акт (а.с.13). Зміну місця свого проживання ОСОБА_1 виконавцеві не повідомляла.

Така поведінка може свідчити лише про ухилення боржника від виконання зобов`язань за виконавчими документами. При цьому, ОСОБА_1 не надано жодного доказу, що вона на протязі часу з моменту відкриття виконавчого провадження вживала дії спрямовані на виконання виконавчих документів, або принаймні повідомляла виконавця про свій майновий стан, про своє місце перебування, про причини не виконання своїх зобов`язань за виконавчими документами.

З огляду на те, що обмеження у праві виїзду за межі України було застосоване судом як захід забезпечення виконання ОСОБА_1 виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 боргу та таке зобов`язання ОСОБА_1 не виконано і остання ухиляється від його виконання, то суд дійшов правильного висновку про задоволення подання виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон до виконання останньою зобов`язань за виконавчими документами.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не була обізнаною про відкриття виконавчих проваджень та не отримувала постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження спростовується рекомендованими повідомленнями, в яких стоїть дата та прізвище ОСОБА_2 (а.с.08, зворотня сторона та а.с.09, зворотня сторона). Крім того, аналогічна адреса, за якою ОСОБА_1 отримувала постанови та виклики державного виконавця зазначена нею і в апеляційній скарзі АДРЕСА_1 (а.с.26), як адреса місця проживання.

Тому доводи ОСОБА_1 , що вона не ухиляється від виконання судового рішення не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Доводи апелянта, що судом порушено правила підсудності/юрисдикції, оскільки виконавчі документи видавалися господарським судом, не є спроможними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України ухвала суду про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Подібна норма закріплена і у ст. 337 ГПК України. Однак на відміну від положень ЦПК України, врегулювання зазначеного інституту в ГПК виглядає не завершеним та має ряд відмінностей.

Зокрема, ст. 338 ГПК України, передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, в той час як за нормами ЦПК України дане питання має розглядатися судом за місцем виконання відповідного рішення.

При цьому, на відміну від ЦПК України, ГПК України не передбачено порядку скасування судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Формулювання ст.441 ЦПК України та 337 ГПК України прямо вказують на застосування тимчасового обмеження саме до фізичної особи, яка є боржником у відповідному виконавчому провадженні. Навіть профільна Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), містить порядок підготовки та опрацювання документів для встановлення тимчасового обмеження саме фізичній особі боржнику. Тобто, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, стосується ОСОБА_1 , як фізичної особи громадянина і право на перетин кордону пов`язано саме з правом боржника, які фізичної особи- громадянина.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

З подання державного виконавця Овідіопольського району та доданих до нього матеріалів, а також з апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що остання проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Овідіопольського району Одеської області. За таких обставин розгляд питання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон належить до територіальної підсудності Овідіопольського району Одеської області, тобто за місцем проживання боржника (за місцем виконання рішення).

Крім того, відповідно до вимог статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Аналогічні норми містить і Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Отже, при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Вбачається, що у відношенні боржника відкрито зведене виконавче провадження і не лише на підставі наказів господарського суду, а і на підставі вимоги Державної фіскальної служби України про сплату недоїмки.

За зведеним виконавчим провадженням виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і ким вони ухвалені.

Між тим юрисдикція господарського суду в порядку судового контролю обмежується контролем за виконанням судових наказів, виданих господарським судом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при постановленні ухвали порушень матеріального чи процесуального права не допустив, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити боржнику, що у разі подання до державного виконавця декларацію про доходи, яка документально характеризує та підтверджує майновий стан боржника щодо його неспроможності виконувати рішення суду або докази про часткове виконання рішення суду, дані обставини є підставою для звернення до суду із мотивованою заявою про скасування тичасового обмеження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, ч.1 п.1 ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 05.02.2021 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова