Справа № 450/4756/13-ц Провадження № 2/450/188/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

за участі представника позивача Сірого А.В.

відповідча ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про (предмет спору) з урахуванням уточнень: стягнення вартості безпідставно отриманого майна,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача з урахуванням уточнень):

На підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2000 року за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на приміщення Універмагу, площею 322,9 кв.м. на АДРЕСА_1 . На момент придбання нежитлових приміщень площею 322,9 кв. м. на АДРЕСА_1 в 2000 році вони перебували у незадовільному та такому стані, який міг призвести до його руйнування за заподіяння шкоди іншим особам, внаслідок якого не могли використовуватись та потребували проведення ряду будівельно-ремонтних робіт капітального характеру для запобігання руйнуванню та забезпечення можливості використання. Внаслідок цього, ОСОБА_3 за власні кошти було здійснено значну кількість ремонтно-будівельних робіт, які відносяться до капітальних та призвели до покращення технічного стану приміщень площею 322,9 кв.м. на АДРЕСА_1 , зокрема зменшення відсотку його зносу, в тому числі: заміна даху, покрівель, влаштування гідроізоляції та суміжних із вказаними робіт; заміна вікон, дверей, підлоги; встановлення та заміна систем газопостачання, електропостачання, водовідведення, вентиляції; ремонт сходової клітки та огорожі з використанням елементів декору; заміна внутрішньої та зовнішньої штукатурки, утеплення зовнішніх стін; розширення підвального приміщення; влаштування входів та поділ приміщення першого поверху на два окремі приміщення. Також, ним проведено у спірному приміщенні роботи, пов`язані із зміною його цільового призначення та пристосування для використання в якості закладу громадського харчування - кафе-ресторану, в тому числі: влаштування вітражів на сходовій клітці; фарбування та оздоблення внутрішніх стін декоративною штукатуркою; декоративне оздоблення приміщення за допомогою кованих виробів; влаштування підйомника; встановлення кондиціонерів; встановлення меблів та техніки у приміщенні кухні; встановлення ролокасет та штор тощо. Без проведення вищевказаних ремонтно-будівельних робіт приміщення Універмагу продовжували б псуватися та руйнуватись, що могло б призвести до їх знищення. З урахуванням тих обставин, що відповідач ОСОБА_1 прийняв всі поліпшення зроблені у спірне нерухоме майно позивачем, не відшкодував йому витрат на зроблені ним поліпшення у добровільному порядку, тобто набув їх без достатньої правової підстави та з 01.08.2006 року використовував спірне майно з поліпшеннями за зміненим цільовим призначенням, зокрема, уклав з третьою особою ОСОБА_4 , договір оренди нерухомого майна - ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », вважає що понесені ним витрати, які є предметом спору,з метою приведення їх розміру до фактичних витрат на час розгляду справи в суді підлягають обрахуванню з врахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.08.2006 року по квітень 2016 року. З врахування офіційно встановленого індексу інфляції, сума інфляційних втрат за вказаний період становить 451 493, 16 грн. Таким чином, вартість безпідставно отриманого відповідачем майна ОСОБА_1 за його рахунок у вигляді збільшення вартості нежитлових приміщень площею 322, 9 кв. м. на АДРЕСА_1 внаслідок проведення капітального ремонту та зміни його цільового призначення на даний час з врахуванням висновку будівельно технічної експертизи № 602 становить 1 301 837 грн. вартість проведених за його рахунок ремонтно-будівельних робіт в будівлі на площі Ринок, 1 в смт. Щирець Пустомитівського району Львівської області та 991 648 грн. вартості проведених за його рахунок декоративно-оздоблюваних робіт у цій же будівлі. На підставі вищезазначеного, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість безпідставно отриманого майна у вигляді збільшення вартості нежитлових приміщень площею 322,9 кв.м. на АДРЕСА_1 внаслідок проведення капітального ремонту та зміни його цільового призначення у розмірі 2 293 521, 00 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі відповідно до уточнених позовних вимог та просили їх задоволити.

Позиція відповідача: відповідач та його представник в судових засіданнях проти заявлених позовних вимог заперечили, вважають їх безпідставними з наступних підстав. Зазначають, що будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу приміщення універмагу від 25.04.2000 року. Акт передачі приміщення загальною площею 140, 5 кв. частини будівлі ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з підсобними приміщеннями не складався тому встановити стан будинку і об`єм проведених будь-яких поліпшень не складається можливим. Відповідно до договору оренди від 01.08.2006 року укладеного з ОСОБА_4 в договорі відсутній пункт що орендар має право з дозволу орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна фізичної особи, здійснювати його реконструкцію, технічне переобладнання та інші поліпшення, що зумовлюють підвищення його вартості. Вказує, що всі ремонтні роботи приміщення загальною площею 322, 9 кв. будівлі ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з підсобними приміщеннями були проведені до укладення договору оренди 01.08.2006 року, а саме до 01.04.2006 року за його кошти. Просили у позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

Позиція третьої особи: ОСОБА_4 в судове засідання 03.02.2021 року не з`явився, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

27.12.2013 року ухвала про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування вартості невід`ємних поліпшень; 06.02.2014 року клопотання про долучення доказів; 06.02.2014 року заява про допит свідків; 06.02.2014 року заява про призначення експертизи; 14.02.2014 року заява про забезпечення позову; 14.02.2014 року ухвала про забезпечення позову; 27.03.2014 року заперечення проти позовної заяви; 25.04.2014 року ухвала про призначення судової будівельно- технічної експертизи; 28.04.2014 року письмове заперечення відповідача; 12.05.2014 року ухвала про призначення судової будівельно-технічної експертизи; 09.10.2014 року клопотання про приєднання письмових доказів; 30.03.2015 року висновок судової інженерно-технічної експертизи; 10.07.2015 року клопотання про відкладення розгляду справи; 04.11.2015 року додаткові пояснення; 04.11.2015 року клопотання відповідача про витребування доказів; 02.02.2016 року клопотання про виклик експертів; 24.02.2016 року позовна заява ОСОБА_3 ; 07.04.2016 року заява про уточнення позовних вимог; 07.04.2016 року заява про виклик свідків; 07.04.2016 року заперечення проти позовної заяви; 20.05.2016 року письмові пояснення свідка; 03.05.2016 року доповнення до заперечення; 23.11.2016 року заперечення проти уточненої позовної заяви; 27.12.2016 року заява позивача ОСОБА_3 про призначення експертизи; 27.12.2016 року заперечення позивача на заперечення відповідача; 06.12.2017 року заява позивача ОСОБА_4 про залишення позову без розгляду; 06.12.2017 року заява позивача ОСОБА_3 про призначення експертизи; 06.12.2017 року ухвала про залишення позову ОСОБА_4 без розгляду; 06.12.2017 року ухвала про призначення судової будівельно-технічної експертизи; 06.11.2018 року висновок судової будівельно-технічної експертизи; 13.03.2019 року клопотання про залишення заяви про застосування строків давності без руху; 12.03.2019 року заява про збільшення позовних вимог; 11.06.2019 року відзив на заяву про збільшення позовних вимог; 25.07.2019 року клопотання на заяву про збільшення позовних вимог; 27.12.2019 року заява уточнення заяви про застосування строків позовної давності; 27.12.2019 року клопотання про зміну порядку дослідження доказів; 31.08.2020 року клопотання про відмову клопотання про приєднання до справи доказів; 13.10.2020 року заява про відвід судді; 19.10.2020 року клопотання про відмову у задоволенні заяви про відвід судді; 03.02.2021 року ухвала про відмову у задоволенні відводу.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

25.12.2013 року позивач ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_1 про відшкодування вартості невід`ємних поліпшень. В процесі розгляду справи позивач ОСОБА_4 відмовився від своїх позовних вимог та подав до суду заяву про залишення позову без розгляду. 06.12.2017 року ухвалою Пустомитівського районного суду вказаний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду. На розгляді Пустомитівського районного суду залишилась позовна заява подана третьою особою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення вартості безпідставно отриманого майна.

Судом встановлено і перевірено в процесі розгляду справи по суті, що будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 , даний факт підтверджується наступними документами: копією договору купівлі-продажу приміщення універмагу, за адресою: АДРЕСА_1 від 25.04.2000 року; копією договору купівлі-продажу земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 від 25.04.2000року; копією реєстраційного посвідчення, виданого Львівським обласним державним підприємством КБТІ та Експертної оцінки на об`єкт нерухомого майна які належать юридичним та фізичним особам № 010255 від 25 грудня 2000року; копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 551994 від 14 березня 2009 року.

Підтвердження законності набуття права власності приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », земельної ділянки на якій він знаходиться підтверджується також наступними рішенням судів: рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області по цивільній справі №450/1020/14-ц від 19 листопада 2014року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу приміщення універмагу від 25.04.2000 року укладеного між КООПЗАГОТПРОМТОРГ Пустомитівського районного споживчого товариства та ОСОБА_1 удаваним, перевід права покупця та визнання права власності на приміщення універмагу за ОСОБА_3 , в якому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області по цивільній справі №450/1020/14-ц від 10 червня 2015 року якою також було визнано законність набуття права власності на приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та безпідставність звернення до суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 - відхилена. Законність ухвалених рішень судів першої і Апеляційної інстанції визнана Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України, по цивільній справі №450/1020/14-ц від 26 серпня 2015 року якою касаційна скарга ОСОБА_3 - відхилена. Ухвалою Верховного суду України по цивільній справі №450/1020/14-ц від 14.03.2016року, якою у прийнятті скарги до розгляду - відмовлено за безпідставністю. Постановою Верховного Суду України по цивільній справі №450/1020/14-ц від 07.12.2016року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року відмовлено. Оскільки обставини які стали підставою для перегляду справи не підтвердились.

01.08.2006 року після ремонту та переобладнання приміщення за адресою: АДРЕСА_1 сторони уклали договір оренди приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Таким чином судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 не був стороною даного правочину.

Відповідно до договору оренди від 01.08.2006 року з ОСОБА_4 в договорі відсутній пункт що орендар має право з дозволу орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна фізичної особи, здійснювати його реконструкцію, технічне переобладнання та інші поліпшення, що зумовлюють підвищення його вартості, здавати в суборенду та заключати від імені власника будь які договори на поліпшення орендованого майна. Позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що власник нерухомого майна ОСОБА_1 надавав йому погодження чи дозвіл на здійснення будь яких поліпшень його майна, а саме ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В процесі розгляду позову ОСОБА_4 судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 який відмовився від всіх своїх позовних вимог і звернувся до Пустомитівського районного суду про залишення позовної заяви без розгляду, на судових засіданнях наполягав, що саме ним і ніким іншим були проведені поліпшення нерухомого майна ОСОБА_1 . Дані факти були підтверджені наступними документами. Договором №01/10 укладений між ПП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 12 жовтня 2005року. Видатковою накладною №305463 від 12 жовтня 2005року від ПП ОСОБА_6 на поставку санітарно-технічного обладнання для системи опалення, а саме батареї аллюміневі Аlsce 500/100мм (10 секцій) -22 шт., котел «Termomax» -1., насос циркулярний для системи опалення -3шт., бак Zsmer -1шт., труби РЕХ-АІ-РЕ 80 довжиною 231,0пм та інше; довідкою про вартість виконаних підрядних робіт та акт приймання виконаних робіт по улаштуванню системи вентиляції в приміщеннях ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» смт. Щирець, Пустомитівського району за листопад 2005 року на 58262.40грн. Накладною № 305463 від 12 жовтня 2005 року на придбання матеріалів для влаштування системи опалення на загальну суму у розмірі 23400,0 грн., згідно даної накладної покупець ОСОБА_4 , постачальник -ПП ОСОБА_5 ; договором №1-2212 від 22 грудня 2005 року, укладеним між ФОП ОСОБА_7 (надалі виконавець) та ОСОБА_4 ( надалі замовник) на виготовлення і монтаж санітарно-технічного обладнання в загальній кількості 34шт. на загальну суму у розмірі 44939,0 грн., у тому числі - монтажні роботи 6936,00грн. вартість обладнання 38003,0 грн.; видатковою накладною №РН=0001 від 11 січня 2006 року на санітарно-технічне обладнання- на 38003,0 грн. (мийка 2-х секційна -6 шт, стіл -10 шт., сушка-4 шт., стелаж -4 шт., полиця -3шт., (постачальник ФОП ОСОБА_7 , покупець ОСОБА_4 ); актом №ОУ0000001 здачі приймання робіт (надання послуг) по монтажу обладнання від 11 січня 2006року, підписаний між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на загальну суму 6936,0гр; рахунок -фактурою №СФ-0000229 від 22 квітня 2006 року на виготовлення світлової вивіски з об`ємними літерами «ІНФОРМАЦІЯ_1» розміром 2,85*1,20м. на загальну суму у розмірі 7800,0 (постачальник ТзОВ «Монблан», одержувач і платник - ОСОБА_4 ).

Таким чином дослідивши в судовому засіданні вищеперелічені докази, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 жодного відношення до вище вказаного приміщення немає, між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 відсутні будь-які договірні зобов`язання та домовленості на поліпшення майна. Відповідно до наданих відповідачем та приєднаних до матеріалів справи доказів всі ремонтні роботи приміщення загальною площею 322, 9 кв. будівлі ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з підсобними приміщеннями, яке передавалось в оренду, були проведені до укладення Договору оренди 01.08.2006 року, а саме до 01.04.2006 року власником ОСОБА_1 за свій рахунок.

Відповідачем ОСОБА_1 , згідно ст. 76-81 ЦПК України надані до матеріалів справи належні та допустимі докази, що все обладнання приміщення кухні та підсобних приміщень, облаштування інтер`єру, та фасаду без яких використання орендованих торгових приміщень неможливе, встановлене виключно ним, що підтверджено письмовими доказами (рахунками, накладними, чеками на придбання обладнання та актом прийом передачі виконаних робіт по встановленню систем опалення та вентиляції, придбанням матеріалів на облаштування будинку а також показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ).

Судом взято до уваги той факт, що право на відшкодування ОСОБА_3 вартості будь-яких поліпшень не охоплено будь-якими договірними зобов`язаннями чи довіреностями. Позивач зі своїми позовними вимогами не надав доказів на підтвердження того, що власник приміщення, а саме ОСОБА_1 надавав йому погодження на здійснення будь-яких поліпшень свого майна, а саме ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », згідно якого могло виникнути якесь зобов`язання.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_3 не підтверджені локальним кошторисом на ремонт приміщення, який би був затверджений відповідачем ОСОБА_1 , чи третьою особою (позивачем за первісним позовом) ОСОБА_4 орендарем, на підставі того, що такий кошторис ніколи не складався, ніким не узгоджувався і не підписувався.

Поняття проектно-кошторисної документації наведено у ст. 877 ЦК України. Кошторис є основним документом при проведенні будівельних, ремонтних робіт, який затверджується сторонами до початку робіт і встановлює вартість будівництва.

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 цього кодексу, зокрема, із договорів та безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Вартість орендованого майна до укладення договору оренди без № від 01.08.2006 року не визначалась, оцінка не проводилась. Акт прийому передачі орендованого приміщення не складався. Враховуючи вимоги статті 767 Цивільного Кодексу - Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Прийнявши приміщення у оренду, Орендар засвідчив, що йому було передане приміщення у комплектності і стані, що відповідають умовам договору та їх призначенню. Орендар не ставив питання про недоліки приміщення чи відсутності будь якого обладнання.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, як встановлено судом, орендні правовідносини між сторонами у справі виникли 01.08.2006року тільки між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ОСОБА_4 який від позовних вимог відмовився.

При цьому, якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості (ч. 5 ст. 778 ЦК України).

Позивач ОСОБА_3 ніколи не звертається до власника нерухомого майна з проханням надати дозвіл на проведення будь яких невід`ємних поліпшень. Відповідно, ч.1,5 статті 778 Цивільного Кодексу - Наймач (орендар) може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Також, судом встановлено і перевірено в процесі розгляду справи по суті, що, ні відповідач ОСОБА_1 , ні орендар ОСОБА_4 ніколи не укладали угоди з позивачем ОСОБА_3 на представництво інтересів від їх імені, і не видавали довіреність на право вчинення будь яких дій та правочинів від свого імені, ніколи не давали згоди на проведення будь яких поліпшень орендованого приміщення загальною площею 140,5 кв.м. ні загальною площею 322.9 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно із ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є право відношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, а відповідно до ч. 1 ст. 244 цього Кодексу представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

В силу ст.778 ЦК України, тільки наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця, статтею передбачено, що право на відшкодування вартості необхідних витрат настає виключно вразі якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця.

Зі змісту зазначених норм та умов договору оренди вбачається, що тільки орендар має право на відшкодування витрат на поліпшення орендованого майна за умови їх здійснення за згодою орендодавця, а не позивач по справі ОСОБА_3 .

Відшкодування вартості будь яких поліпшень, позивачем неохоплених договірними обов`язками, без згоди власника приміщення, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.

При цьому чинне законодавство і договір оренди не пов`язують обов`язок орендодавця відшкодувати орендарю чи будь якій іншій особі, вартість поліпшень орендованого майна з терміном дії договору, його припиненням або розірванням.

Позивачем до уточненого позову за порушення зобов`язання ОСОБА_1 , надано розрахунки сум в наслідок індексу інфляції за період з 2015 року по березень 2016 року на яку збільшилась вартість ремонтно-будівельних робіт, які відносяться до невід`ємних поліпшень проведених за рахунок коштів ОСОБА_3 .

При цьому обґрунтовуючи свої доводи тим, що у Цивільному кодексі України штраф і пеня, які є видами неустойки, які обраховуються у відсотковому відношенні від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, несвоєчасно виконаного зобов`язання.

Позивачем не взято до уваги, що відповідно до ч.1-2 статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчинюється у письмовій формі, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Також, статтею 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом, недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню.

На підставі викладеного, враховуючи, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ніяких договорів та зобов`язань не існувало, надання будь яких розрахунків за порушення зобов`язання, які нічим не були передбачені є незаконними.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України рішення суду по справам про відшкодування вартості невід`ємних поліпшень не може ґрунтуватись виключно на свідченнях свідків, і при винесенні рішення до уваги братись не може.

В силу положень норм ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Конституція України встановлює, що рішення суду не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно ст. 76-81 ЦПК України позивачем не визначено та не підтверджено, які саме роботи були проведені по поліпшенню орендованого майна, та підстави проведення поліпшень без згоди власника нерухомого майна. Акти прийому передачі виконаних робіт в приміщенні не складались і суду не надані, встановити стан будинку і проведення будь яких поліпшень не представляється можливим.

Відповідно до абзацу 4 п. 27 Постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2, Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне: виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд України і в п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9 зазначено, що необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Таким чином, покази свідків з приводу виконання ремонтних робіт в ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_1» - не можуть бути допустимими засобами доказування, з підстав наведених вище, ці покази є недопустимим засобом доказування та які, між іншим, є суперечливими, у зв`язку з чим не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно до висновку експерта №602 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз встановлено, що:

Будівля за адресою пл. Ринок, 1 смт. Щирець Пустомитівського району Львівської області знаходиться у задовільному технічному стані.

Ремонтно-будівельні роботи з реконструкції після укладення договору купівлі-продажу від 25.04.2000 року в приміщеннях будівлі проводилися, внаслідок чого стан конструктивних елементів значно покращився.

При виконанні ремонтно-будівельних робіт з реконструкції в приміщеннях будівлі, що знаходиться на АДРЕСА_1 з представленими документами, встановлено, що при виконанні реконструкції у даній будівлі матеріали, які вказані у видаткових накладних наданих як гр. ОСОБА_1 та матеріали надані гр. ОСОБА_4 могли бути використані.

При виконанні ремонтно-будівельних робіт з реконструкції в приміщеннях будівлі, що розташована на АДРЕСА_1 будівельні матеріали зазначені у видаткових накладних, наданих ОСОБА_1 могли бути використані, але в зв`язку із відсутністю належно розробленої та затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації на реконструкцію даної будівлі, актів приймання виконаних робіт та актів на сховані роботи, встановити чи використані вони в повному обсязі, станом на час проведення дослідження, не представляється можливим.

Під час судового розгляду судом встановлено, що позивачем не надано підтвердження покращення ним вищевказаного будинку на суму, яку він просить стягнути, перед судом не доведено правомірність підстав такого стягнення, позивач не вірно посилається на вимоги ст.1212 ЦК України. Також позивачем не підтверджено, що відповідач набув будь-яке чуже майно або зберігає його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норми глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України - загальними положеннями про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави передбачено, що: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналізуючи викладену статтю чинного законодавства можна стверджувати, що для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність хоча б двох умов:

- збільшення або збереження майна однією стороною (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого);

- відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення або збагачення за підставою, яка згодом відпала.

Судом встановлено, що майно позивача ОСОБА_3 не могло зменшитись, в зв`язку з тим, що приміщенням за адресою АДРЕСА_1 він ніколи не володів, стороною договору купівлі-продажу не був, права власності на нерухоме майно ніколи не мав.

Також, варто зазначити, що саме відповідач ОСОБА_1 має всі правові підстави передбачені законом та іншими правовими актами на володіння будинком, що повністю підтверджено матеріалами справи та доданими письмовими доказами на право власності нерухомим майном. Будинок, який належить йому на праві приватної власності на зберігання йому ніколи ніким не передавався і не міг бути переданий. Судом визнано, що єдиним власником будинку є відповідач, який набув це право, виконавши всі вимоги чинного законодавства України.

Згідно ст. ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

З урахуванням викладеного всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Питання судових витрат підлягає вирішенню відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 41,81,141,175 , 265-268ЦПК України , ст.ст. 23, 625, 1166, 1187 ЦК України, суд -

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 301 837 грн., в якості компенсації вартості проведених ремонтно-будівельних робіт в будівлі на АДРЕСА_1 та 991 648 грн., в якості компенсації вартості проведення декоративно-оздоблювальних робіт - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 11.02.2021 року.

СуддяД. А. Кукса