ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 624/627/18 Головуючий суддя І інстанції Куст Н. М.
Провадження № 22-ц/818/1109/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яцина В.Б. (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ «Правекс Банк» - адвоката Ковалевського Євгена Володимировича на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Куст Н.М., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

18 жовтня 2018 року АТ «Правекс Банк», в особі представника Борисова П.М., звернулося до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору №5536-019/08Р від 26 вересня 2008 року в сумі 486809 грн 66 коп.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2008 року ОСОБА_1 уклала з АКБ «Правекс-банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Правекс-банк» кредитний договір 5536-019/08Р, на підставі чого йому строком до 26 вересня 2020 року. було видано кредит на суму 18000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути (погасити) кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника перед банком за кредитними договорами в повному обсязі не погашена.

Відповідно до п.4.2. кредитного договору відсотки за користування кредитом, вказаного у п.1.2. кредитного договору, підлягають сплаті позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п.1.2 даного договору.

Відповідач допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а тому згідно розрахунку заборгованості, станом на 13 вересня 2018 року за позичальником обліковується заборгованість в сумі 17369,93 доларів США, що еквівалентно 486809,66 грн (за курсом НБУ на 13 вересня 2018 року 1 долар = 28,0260 грн) яка складається з: суми кредиту 11732,88 доларів; суми відсотків 5637,05 доларів.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між АКБ «Правекс-банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки 5536-019/08Р від 26 вересня 2008 року.

Відповідно до умов договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання всім належним йому майном та грошовими коштами.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідач ОСОБА_1 визнав, що він уклав з АТ «Правекс-банк» кредитний договір №5536-019/08Р від 26 вересня 2008 року. 18 грудня 2009 року сторони уклали договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №5536-019/08Р від 26 вересня 2008 року.

Згідно до п.6.1.11 вищезазначених договорів на позичальника було покладено обов`язок протягом строку дії даного договору щомісяця сплачувати комунальні платежі і вартість спожитої електроенергії об`єкта нерухомого майна, переданого в іпотеку, відповідно до п.3.1 даного договору.

Згідно до п.9.4. при невиконанні позичальником п.6.1.11 даного договору строк користування коштами, зазначений у п.1.2 даного договору, припиняється достроково, на 30 день прострочення сплати комунальних платежів та/або електроенергії.

Пунктом 1.2. зазначених договорів передбачений строк, на який надається кредит: з 26 вересня 2008 року до 26 вересня 2020 року.

Майно, що передано в іпотеку, визначено п. 1.1. Договору іпотеки №5536-019/08Р від 26 вересня 2008 року, а саме квартира АДРЕСА_1 . Саме відносно цієї квартири виник обов`язок позичальника відповідно до п. 3.1., 6.1.11 кредитного договору.

Згідно до довідки №28 від 16 січня 2020 року дільниці №39 КП «Жилкомсервіс» заборгованість ОСОБА_1 за комунальні платежі в квартирі АДРЕСА_1 складає 8472,38 грн, при цьому ця заборгованість виникла в жовтні 2008 року.

З приводу позову відповідач також вказав, що подія, з якою сторони договору пов`язують наступ наслідків п. 9.4. договору, настала на 30 день прострочення сплати комунальних послуг, тобто, в листопаді 2008 року. Саме на цей термін, строк користування коштами, зазначений в п.1.2. договору припиняється достроково. При цьому, виходячи з тексту та умов кредитного договору, припинення користування коштами розглядається до застосування не як право банку, яке він може застосувати на свій розсуд, а як домовленість сторін, яка обов`язкова до застосування при наступу відповідної події.

При цьому, припинення користування коштами, в розумінні вимог статті 1054 ЦК України, це зміна умов кредитного договору в розумінні терміну користування кредитними коштами. Таким чином, в листопаді 2008 року, згідно до умов договору та наступу події, яка передбачена в п. 9.4. кредитного договору, - змінилися умови кредитного договору та у позичальника виник обов`язок повернути банку отриманні кредитні кошти та нараховані відсотки, а у банка виникло право вимагати від позичальника повернення грошових коштів та нарахованих відсотків. Але, позивач звернувся до суду за захистом лише 18 жовтня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Таким чином, оскільки право на позов у позивача виникло в листопаді 2008 року, то з позовом він звернувся до суду лише в жовтні 2018 року з пропуском трирічного строку позовної давності.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Ковалевський Є.В. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, судові витрати покласти на відповідача.

Вказав, що судом помилково застосовано строк позовної давності, оскільки відповідно до договору поруки, п.4.1 вона діє до 26.09.2023 року, основне зобов`язання за кредитним договором, забезпечене порукою не припинилося. Посилається на правову позицію Верховного суду викладену у постанові від 19 червня 2019 року у справі 643/11945/15-ц, згідно якої строк поруки не припинився, оскільки основне зобов`язання не припинилося.

Крім того, з посиланням на правові висновки, які були висловлені у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 534/711/16-ц, звернув увагу, що у даному випадку є обов`язковим повідомлення банку про дострокове погашення кредиту, що у даному випадку не відбулося.

У письмовому відзиві представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 -адвокат Євглевський В.О. просить поновити строк на подання відзив, рішення залишити без змін, у задоволенні скарги позивача відмовити.

Вказав, що пункт договору 9.4. на відміну від п. 4.4. договорів не містить припису щодо письмового повідомлення позичальника про припинення строку користування кредитом. Цей припис стосується лише обставин які передбачені п.4.4. договору та не має відношення до події, яка передбачена п. 9.4. Окремного пункту договору, який передбачає загальну необхідність письмового повідомлення позичальника про припинення строку користування кредитом,- в договорі не існує. При цьому, п. 6.1.7. договорів зазначає, що позичальник зобов`язується у разі виникнення подій, зазначених у п.п. 4.4.,9.3.,9.4.,9.7. , достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф. Факт того, що припис щодо письмового повідомлення позичальника про припинення строку користування кредитом має відношення лише до обставин, які зазначені в п.4.4. Договору, підтверджує те, що цей пункт знаходиться в розділі «Умови погашення заборгованості і сплати відсотків» тобто регулює саме ці взаємовідносини контрагентів. При цьому, п. 9.4. договору має відношення до розділу «Відповідальність сторін» та є регулятором інших взаємовідносин контрагентів.

Зазначив, що судом першої інстанції були безпірно становлені підстави для застосування п. 9.4. Договору з 31.10.2008 року, що не оскаржується в доводах скарги. Суд першої інстанції правильно встановив, що підставою для застосування наслідків позовної давності, є також обставини, які передбачені п. 9.7. Договору. Судом першої інстанції було безспірно встановлено відсутність відповідних договорів страхування. Таким чином, ця подія виникає через 10 днів після укладення договору іпотеки за умови що договір страхування не було укладено. В зв`язку з тим, що договір страхування не було укладено взагалі, - подія, що передбачена п. 9.7. Договору виникла 06.10.2008 року. При цьому на момент 06.10.2008 р. відносини між контрагентами було урегульовано саме Кредитним договором №5536-019/08Р від 26.09.2008 р., а Договору від 18.12.2009 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору №5536-019/08Р від 26.09.2008 р., в якому п.9.7. було викладено в іншої редакції (яка визначала лише право Банку на припинення договору),- ще не існувало. Таким чином, подія, що визначена п. 9.7. Договору, виникла ще до внесення змін до цього пункту, а тому, ця подія є самостійною підставою застосування наслідків позовної давності.

Звертає увагу суду на правові висновки, які були висловлені Верховним Судом з подібних питань, в справах, в яких приймав участь АТ «ПРАВЕКС БАНК» та в яких розглядалися питання, що є предметом розгляду і в нашому випадку. Зокрема висловлені в Постанові ВС від 17.06.2020 р. справа № 759/12136/15-ц, Постанові ВС від 13.01.2021 р. справа № 632/1660/19-ц, Постанові ВС від 18.11.2020 р. справа № 431/3873/15-ц, Постанові ВС від 17.06.2020 р. справа №759/12136/15, Постанові ВС від 15.06.2020 р. справа № 138/240/16-ц. Зазначені позиції Верховного Суду підтверджують законність спірного рішення суду першої інстанції та позицію відповідачів, та спростовують доводи скарги про необхідність додатково письмової вимоги банку для виникнення у відповідачів обов`язку достроково сплатити заборгованість.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачів адвоката Євглевського В.О. за відсутності інших учасників справи, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає подальшому її розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає у повному обсязі.

Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк» укладено кредитний договір №5536-019/08Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 18000 доларів США, строком з 26 вересня 2008 року до 26 вересня 2020 року (а.с.7-9, із зворотними сторінками).

Відповідно до Меморіального ордеру від 26 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала від АКБ «Правекс-Банк» 18000 доларів США (а.с.17).

18 грудня 2009 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №5536-019/08Р від 26 вересня 2008 року (а.с.11-13, із зворотними сторінками).

26 вересня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки №5536-019/08Р, за яким поручитель ОСОБА_2 зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за всіма зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 вересня 2008 року (а.с.16, із зворотною сторінкою)

26 вересня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки №5536-019/08Р, згідно якого остання передала в іпотеку належну їй на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14-15, із зворотними сторінками).

Відповідач допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а тому згідно розрахунку заборгованості, станом на 13 вересня 2018 року за позичальником обліковується заборгованість в сумі 17369,93 доларів США, що еквівалентно 486809,66 грн (за курсом НБУ на 13 вересня 2018 року 1 долар = 28,0260 грн) яка складається з: - суми кредиту 11732,88 доларів; - суми відсотків 5637,05 доларів (а.с.22-23).

Відповідно до зведеної карти абонента «Харківводоканал», довідки про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг вбачається заборгованість в зв`язку із несплатою житлово-комунальних платежів за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.64-70).

Згідно з довідкою №28 від 16 січня 2020 року дільниці №39 від 16 січня 2020 року дільниці №39 КП «Жилкомсервіс» заборгованість ОСОБА_1 за комунальні платежі в квартирі АДРЕСА_1 складає 8472,38 грн, заборгованість виникла в жовтні 2008 році (а.с.69-70).

Відповідно до виписки банку за особовим рахунком НОМЕР_1 /USD останній платіж за кредитним договором було здійснено 22 квітня 2015 року (а.с.186-195).

Згідно позовної заяви, позивач звернувся із позовом 18.10.2018.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачем до суду першої інстанції було зроблено заяву про застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.119-121 т.1).

Таким чином, доводи скарги не знайшли свого підтвердження.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку, що строк користування кредитом був змінений відповідно до умов договору, і зобов`язання зі строкового до 26 вересня 2020 року змінилося на дострокове до 31 жовтня 2008 року за умовами договору автоматично, що не вимагало додаткових письмових звернень до боржників з боку банка. В той же час з позовом до суду банк звернувся лише 18 жовтня 2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що порука не припинилася з огляду на строк дії договору поруки, оскільки порука є похідним зобов`язанням до основного, за яким сплив трирічний строк позовної давності, внаслідок чого суд відповідно до ст. 266, ст. ч. 4 ст. 267 ЦК України внаслідок спливу позовної давності не має можливості захистити не лише право банку на дострокове стягнення боргу, а і на похідне від нього, забезпечене порукою. Строк дії поруки має правове значення лише у разі можливості стягнення основного боргу.

Посилання на правову позицію Верховного суду викладену у постанові від 19 червня 2019 року у справі 643/11945/15-ц, згідно якої строк поруки не припинився, оскільки основне зобов`язання не припинилося у даному випадку не є релевантним з огляду на істотну відмінність обставин справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами, які навів у відзиві на скаргу представник відповідача.

У даному випадку пункт договору 9.4. на відміну від п. 4.4. договорів не містить припису щодо письмового повідомлення позичальника про припинення строку користування кредитом. Цей припис стосується лише обставин які передбачені п.4.4. договору та не має відношення до події, яка передбачена п. 9.4. Окремного пункту договору, який передбачає загальну необхідність письмового повідомлення позичальника про припинення строку користування кредитом у договорі кредиту не передбачено.

У п. 6.1.7. договору кредиту передбачено обов`язок позичальника у разі виникнення подій, зазначених у п.п. 4.4.,9.3.,9.4.,9.7. - достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф.

Факт того, що припис щодо письмового повідомлення позичальника про припинення строку користування кредитом має відношення лише до обставин, які зазначені в п.4.4. Договору, підтверджує те, що цей пункт знаходиться в розділі «Умови погашення заборгованості і сплати відсотків» тобто регулює саме ці взаємовідносини контрагентів. При цьому, норма п. 9.4. договору із розділу «Відповідальність сторін» має загальне значення і судом першої інстанції правильно встановлені фактичні підстави для застосування цієї норми п. 9.4. Договору з 31.10.2008 року, що не заперечувалось сторонами та не оспорюється апелянтом.

У даному випадку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають до застосуванню правові висновки, які були висловлені у Верховним Судом у аналогічних справах за участю АТ «ПРАВЕКС БАНК» та в яких розглядалися питання, що є предметом спору у даній справі: у постановах ВС від 17.06.2020 р. справа № 759/12136/15-ц, від 13.01.2021 р. справа № 632/1660/19-ц, від 18.11.2020 р. справа № 431/3873/15-ц, від 17.06.2020 р. справа №759/12136/15, від 15.06.2020 р. справа № 138/240/16-ц.

Зазначені правові позиції Верховного Суду підтверджують висновки суду першої інстанції та спростовують доводи скарги про необхідність додатково письмової вимоги банку для виникнення у відповідачів обов`язку достроково сплатити заборгованість.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування правових висновків, які були до цього висловлені у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 534/711/16-ц та не бере до уваги посилання на них в доводах скарги на підтвердження доводів, що у даному випадку є обов`язковим повідомлення банку про дострокове погашення кредиту.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги не знайшли свого підтвердження, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерахунку судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст.259, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника АТ «Правекс Банк»- адвоката Ковалевського Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.