Справа № 2-8354/11
Повадження № 6/638/137/21
УХВАЛА

Іменем України

17 лютого 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря Комлєвої К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у цивільній справі № 2-8354/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, в обґрунтування якої вказав, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про надання траншу № 2.21325/6121 від 17.05.2007 року в розмірі 190 919 (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 07 коп; заборгованість за договором про надання траншу № 207.29059/FW202/97 від 02.10.2008 року в розмірі 24 195 (двадцять чотири тисячі сто дев`яносто п`ять) грн. 47 коп. та судовий збір в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. та витрати на інформаційнотехнічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп.

Також рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 у справі №642/2843/13-ц, яке набрало законної сили, вирішено: В рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою угодою № 6121 від 20 квітня 2006 року, Договором про надання траншу № 2,21325/6121 від 17 травня 2007 року, Договором про надання траншу № 207.29059/FW202/97 від 02 жовтня 2008 року в загальному розмірі 215 114,54 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ЄДРЮОтаФОП 21677333 (заставодержателя найвищого пріоритету 1 черги) відповідно до Договору іпотеки № 6121-ІД-02 від 17 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Дар`єю Валеріївною, зареєстрованого в реєстрі за № 1657, а саме: квартиру загальною площею 47,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ув. 4, яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН: НОМЕР_1 , шляхом надання АТ «ПроКредит Банк» права продажу предмету іпотеки від власного імені будь-якій особі - покупцю за ціною, яка буде визначена суб`єктом оціночної діяльності не раніше, ніж за тридцять календарних днів до укладання відповідного договору купівлі-продажу. На підставі цього рішення ПАТ «ПроКредит Банк» продав від власного імені вищезазначену квартиру, уклавши 26.11.2013 року з покупцем ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири.

Заявник вважає, що таким чином, банк отримав суму заборгованості з майнового поручителя ОСОБА_4 за тими ж самими договорами про надання траншу, в забезпечення яких ОСОБА_4 уклала договір іпотеки, звернувши стягнення на її іпотечне майно.

Додатково зазначив, що наразі Ленінським районним судом м. Харкова розглядається справа № 642/2322/18 за його позовом до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської Ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради, предметом якого є визнання правочинів недійсними та застосування правових наслідків недійсності.

Заявник вважає, що виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2012 року у цій справі за обома виконавчими листами № 2-8453/11, виданими Дзержинським районним судом м. Харкова 18.04.2013 року, що зараз знаходяться на виконанні Московського відділу державної виконавчої служби і місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчих провадженнях 38138274 та 38125555, направлене на подвійне стягнення з майнового поручителя ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_1 однієї й тієї ж суми заборгованості.

В судове засідання заявник (боржник) та стягувач не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав.

21 грудня 2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про надання траншу № 2.21325/6121 від 17.05.2007 року в розмірі 190 919 (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 07 коп; заборгованість за договором про надання траншу № 207.29059/FW202/97 від 02.10.2008 року в розмірі 24 195 (двадцять чотири тисячі сто дев`яносто п`ять) грн. 47 коп. та судовий збір в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. та витрати на інформаційнотехнічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп Рішення набрало законної сили 03.01.2013.

На виконання вказаного рішення Дзержинським районним судом м. Харкова 18.04.2013 видано виконавчі листи.

23 травня 2013 року виконавчі листи пред`явлено до виконання та відкрито два виконавчих провадження: №38138274 та № 38125555.

Станом на 16 квітня 2020 року здійснюється примусове виконання зазначених виконавчих листів .

Постановою державного виконавця від 27.01.2020 ці виконавчі провадження об`єднано в зведене виконавче провадження № 38742924.

Відповідно до ч.1,2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для цього зазначені у частині 2 статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/14.

Як на підставу своїх вимог заявник посилається на те, що Ленінським районним судом м. Харкова розглядається справа за його позовом до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської Ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради, предметом якого є визнання правочинів недійсними та застосування правових наслідків недійсності.

Суд зазначає, що ця обставина, з урахування принципу обов`язковості судового рішення яке набрало законної сили, не може бути підставою для зупинення або закінчення виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 у формі визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки матеріали заяви, яка наразі розглядається не містять відомостей щодо прийняття Ленінським районним судом м. Харкова рішення у згаданій справі, а тим більше про набрання законної сили цим рішенням.

Окрім того заявник як на підставу для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню посилається на лист АТ «ПроКредит Банк» від 10.06.2019, відповідно до якого у заявника перед АТ «ПроКредит Банк» відсутня заборгованість згідно Договорів поруки та Кредитних договорів.

Щодо даної обставини суд зазначає, що відповідно до абз. 4 цього листа, що у разі прийняття остаточного рішення у будь-якій судовій справі, яким буде визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_5 , то АТ «ПроКредит Банк» буде вимушене відновити заборгованість за Кредитними договорами та Договорами поруки.

Тобто з наданого листа не вбачається, що відсутність заборгованості перед АТ «ПроКредит Банк» за Кредитними договорами та Договорами поруки є доказом того, що обов`язок боржника за даними виконавчими листами відсутній у зв`язку з його добровільним виконанням.

Також суд відхиляє посилання заявника на те, що виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2012 року у цій справі за обома виконавчими листами № 2-8453/11, виданими Дзержинським районним судом м. Харкова 18.04.2013 року, що зараз знаходяться на виконанні Московського відділу державної виконавчої служби і місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчих провадженнях 38138274 та 38125555, направлене на подвійне стягнення з майнового поручителя ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_1 однієї й тієї ж суми заборгованості, оскільки останній, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не довів жодним доказом ці обставини.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Кайсин проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін. У справі «Бурдов проти Росії» Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя.

Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обставини, з якими заявник пов`язує наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не є підставою у розумінні ст.432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у ч.2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Матеріали справи не містять даних про добровільне та в повному обсязі виконання боржником чи іншою особою судового рішення.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Саме такі роз`яснення надано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 8 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

Таким чином, зазначені у заяві обставини підлягають вирішенню у визначеному Розділом VІІ ЦПК України порядку шляхом звернення до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволені заяви.

Керуючись ст. 432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у цивільній справі № 2-8354/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Суддя: О.В. Шишкін