Номер провадження: 22-ц/813/1438/21
Номер справи місцевого суду: 509/4869/18
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 липня 2020 року у цивільній справі за позовом Арбітражного керуючого Вудуда Гаррі Ігоровича - ліквідатора Житлово-будівельного кооперативу «Марін-Білдер» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації та визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

Короткий зміст позовних вимог.

23 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 01 червня 2006 року протоколом правління ЖБК «Марін-Білдер» №01/07-03 ОСОБА_4 прийнято до членів ЖБК «Марін-Білдер» та закріплено за ним земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,03 га, за адресою: АДРЕСА_1 . 10.07.2009 року ЖБК «Марін-Білдер» було видано ОСОБА_4 довідку про повну сплату останнім внесків на користь ЖБК «Марін-Білдер» на будівництво об`єктів загального користування та житлового будинку у розмірі 813 55,00 грн., що еквівалентно 161 100,00 доларів США. ЖБК «Марін-Білдер» за рахунок членських внесків збудовано житловий будинок АДРЕСА_1 . Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації «Будівництво індивідуального зблокованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 » на замовлення ЖБК Марін-Білдер» зареєстровано Інспекцією ДАБК в Одеській області 05.02.2014 року №ОД63. Рішенням Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №53 від 31.03.2014 року «Про присвоєння адреси новозбудованому об`єкту нерухомого майна - закінченому будівництвом житловому будинку, що знаходиться на території АДРЕСА_1 , замовником будівництва якого є ЖБК «Марін-Білдер» присвоєно новозбудованому об`єкту нерухомого майна - закінченому будівництвом житловому будинку, замовником будівництва якого є ЖБК «Марін-Білдер, наступну адресу: АДРЕСА_1 , яка визначена відповідно до генерального плану населеного пункту та місцезнаходження житлового будинку. 10.06.2014 року ЖБК «Марін-Білдер» передано, а ОСОБА_5 , діючий в інтересах ОСОБА_4 згідно довіреності від 31.05.2012, прийнято як член кооперативу у власність індивідуальний житловий будинок, загальною площею 268,9 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , побудований за рахунок внесків Члена Кооперативу, та відповідні документи, про що було складено акт приймання-передачі.

Позивач зазначив, що до моменту державної реєстрації права власності на житловий будинок за членом кооперативу власником майна в силу закону є ЖБК «Марін-Білдер». Під час розгляду Овідіопольським районним судом Одеської області справи №509/760/17 стало відомо про те, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_3 06.08.2018 року реєстратором Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових експертиз економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. В подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. 19.10.2016 з реєстровим №2038, та договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. 20.10.2016 з реєстровим №2042.

Позивач стверджував, що всупереч вимогам статей 18, 23, 24 Закону, пунктів 9, 14, 62, 63 Порядку №1127 державним реєстратором Кравцем О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без оригіналів затвердженого загальними зборами кооперативу списку членів кооперативу, документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Крім того, договори купівлі - продажу укладено з порушенням вимог законодавства, оскільки укладання зазначених договорів порушує права та інтереси позивача, ОСОБА_3 набув спірне майно у власність всупереч вимогам закону, отже не мав права відчужувати його, оскільки у відповідності до ст. ст. 317, 319 ЦК України таким правом володіє власник.

З наведених підстав, позивач просив суд скасувати державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , визнати недійсними договори купівлі-продажу даного житлового будинку, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 й посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. 19.10.2016 року за р.№2038 та 20.10.2016 року за р.№2042.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 липня 2020 року позов Арбітражного керуючого Вудуда Гаррі Ігоровича - ліквідатор Житлово-будівельного кооперативу «Марін-Білдер» задоволено. Скасовано державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , яка була здійснена державним реєстратором Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.08.2016, запис №15813136 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 37). Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений 19.10.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. за р.№2038. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений 20.10.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. за р.№2042. Стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Марін-Білдер» витрати зі сплати судового збору в розмірі 5286,00 гривень в рівних частках з кожного, а саме по 2643,00 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у позові, а також розглянути питання закриття провадження у справі, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що ОСОБА_1 був не обізнаний про розгляд цієї справи, в якій розглядались його права та обов`язки, а в оспорюваному рішенні згадується прізвище ОСОБА_1 , між тим він був позбавлений захистити свої права. Суд першої інстанції не викликав ОСОБА_1 у якості свідка, хоча він міг надати суду інформацію, які є важливими для розгляду справи.

Короткий зміст заяви ОСОБА_4 про закриття провадження.

Клопотання про закриття провадження обґрунтовано тим, що ані ОСОБА_1 , ані його представником адвокатом Канікаєвим Ю.О. в своїй апеляційній скарзі не було доведено наявність у апелянта ОСОБА_1 правового зв`язку із сторонами спору або безпосередньо з судовим рішенням у справі через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення питання про його право, інтерес, свободи, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 10 лютого 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

10 лютого 2021 року від ОСОБА_3 надійшла заява про закриття апеляційного провадження, а також просить розглянути справу за його відсутності.

10 лютого 2021 року від адвоката Мхітряна О.С., який діє в інтересах ОСОБА_4 , надійшла заява про розгляд клопотання про закриття провадження без його участі.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 22 лютого 2021 року, про що зазначено у вступній частині ухвали Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №521/12093/19 (провадження №61-20975св19) дійшов наступного правового висновку: «відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., апеляційний суд не врахував, що він звернувся до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 352 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених вище норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість дійти висновку щодо вирішення, чи невирішення судом першої інстанції питань про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 липня 2020 року.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У частині 1 статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Зазначена норма визначає осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, але судовим рішенням вирішені питання про їх права, інтереси та (або) обов`язки. При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися її прав, інтересів та обов`язків, тобто суд вирішив спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник. Рішення є таким, що вирішує питання про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, а в резолютивній частині прямо вирішено питання про її права та обов`язки.

За змістом зазначеної статті та правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-885цс15, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є учасником справи, оскаржуваним рішенням суду його права та обов`язки не вирішувались.

Посилання у судовому рішення на те, що: «Під час допиту відповідача ОСОБА_3 у якості свідка, останнім були надані показання про те, що він ніколи не був членом ЖБК «Марін-Білдер», до кооперативу ніколи не вступав та жодних внесків не сплачував, участі у загальних зборах кооперативу ніколи не приймав, довіреностей нікому не надавав. Крім того, даний свідок пояснив, що до нього звернувся його знайомий ОСОБА_1 із проханням допомогти, на що свідок надав йому оригінал паспорту, з якого ОСОБА_1 зробив копію. В подальшому свідок зустрівся із ОСОБА_1 в офісі ріелтора, в якому обговорювався продаж будинку між ОСОБА_1 , покупцем та рієлтором. Також свідок повідомив суду, що через деякий час він зустрівся із відповідачем ОСОБА_2 у нотаріуса, де підписали документи щодо продажу спірного будинку, а грошові кошти у розмірі 90000,00 доларів США, отримані від покупця, передав ОСОБА_1 » жодним чином не порушує його права та обов`язки, тим паче скаржник в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, а не виключити з мотивувальної частини вказаний абзац.

Таким чином, ОСОБА_1 не є особою, права якої порушені у вказаній судовій справі.

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У Рішенні від 16 лютого 2017 року за заявою №18986/06 у справі «Каракуця проти України», Європейський суд з прав людини констатував відсутність порушення прав заявників, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з тим, що заявники ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_7 не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом звернення відповідача про перегляд заочного судового рішення, оскільки перегляд таких рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Колегія суддів вважає, що оскаржуваним судовим рішенням права ОСОБА_1 не порушуються, оскільки він не був та є членом ЖБК «Марін-Білдер», ні стороною правочинів, які є предметом розгляду у справі, а інших доказів порушення його прав і обов`язків оскаржуваним судовим рішенням не надано до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин немає правових підстав вважати, що оскаржуваним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 липня 2020 року вирішувались права та обов`язки або інтереси ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За таких підстав, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 липня 2020 року у цивільній справі за позовом Арбітражного керуючого Вудуда Гаррі Ігоровича - ліквідатор Житлово-будівельного кооперативу «Марін-Білдер» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації та визнання договорів недійсними закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 лютого 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк