Провадження № 2/752/2950/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 травня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про захист прав споживача, -

в с т а н о в и в:

у серпні 2020 року до суду звернуся ОСОБА_1 з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача ТОВ «Нова Пошта» на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 85000,00 грн. за втрату багажу, провізну плату у розмірі 113,00 грн., штрафні санкції за порушення договірних зобов`язань у розмірі 20 595,00 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., а також понесені судові витрати на правовуу допомогу. При цьому зазначав, що 23.12.2019 року між ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «Нова Пошта» у відділенні № 143 по вул. Полярній, 17-а в м. Києві був укладений публічний договір про надання послуг з організації перевезення відправлень, за яким на відправку надано вантаж, а саме: одяг (шуба)/, а відповідач зобов`язався доставити указаний вантаж в м. Вінниця до поштового відділення №2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де позивач ОСОБА_1 мав отримати його особисто та провести розрахунок за надану послугу. На підтвердження укладання Договору перевезення відправнику у поштовому відділенні №143 м. Києва відповідачем було видано екепрес-накладну за №4984 від 23.12.2020 року, в якій було зазначено наступна інформація: ВІДПРАВНИК - приватна особа ОСОБА_2 , м Київ, відділення № 143 , НОМЕР_2 ; ОДЕРЖУВАЧ - приватна особа ОСОБА_3 , м. Вінниця, відділення №2, Вінницька область, НОМЕР_3 ; Тип відправлення-посилка; Вага - 15 кг (об`ємна); місць - 1; опис - одяг; оголошена вартість - 85000 грн., доставку сплачує - отримувач. 26.12.2019 року на мобільний телефон позивача у додатку «Нова пошта» надійшло повідомлення про те, що вищезгадане відправлення було отримано. У подальшому, прибувши до поштового відділення, працівниками ТОВ «Нова пошта» було повідомлено позивача про те, що його відправлення було отримано невідомою особою, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Вінницького відділу поліції ГУНП України у Вінницькій області.

Претензія, надіслана позивачем на адресу відповідача ТОВ «Нова Пошта» залишена без задоволення.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 14.08.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 04.02.2021 року (а.с. 32).

04.02.2021 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 26.05.2021 року (а.с. 64).

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) від сторін не надходило.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. При цьому зазначає, що 23.12.2019 ОСОБА_2 , з відділення ТОВ «Нова Пошта» № 143 в м. Київ за експрес-накладною № 4984 здійснив відправлення вантажу згідно опису - Одяг, оголошеною вартістю 85000 грн. до відділення № 2 в м. Вінниця, визначивши одержувачем ОСОБА_1 . Жодної інформації про виробника чи модель товару, які б дали змогу безумовно ідентифікувати вантаж, Відправник у експрес-накладній не зазначив та супровідних документів не надав. При складанні експрес-накладної відправник, передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами Публічного договору (публічна оферта) про надання послуг з організації перевезення відправлень, розміщеного на офіційному сайті http://novaposhta.ua. Відповідачем зазначено, що згідно з п. 4.3.2 саме відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній. Відповідно, будь-яка особа, яка при отриманні вантажу виконає умови надання послуг ТОВ «Нова Пошта», тобто повідомить номер експрес-накладної та пред`явить один з документів передбачених умовами одержання відправлень - є одержувачем вантажу. 25.12.2019 року вантаж було доставлено за призначенням до відділення № 2 м. Вінниця, де близько 16:03 години, одержувач ОСОБА_1 , для отримання відправлення, повідомив номер експрес-накладної та пред`явив документ на посвідчення особи - паспорт громадянина України. Працівник відділення, зважаючи на належні дії одержувача, згідно Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта», видав вантаж у повному обсязі. При видачі відправлення оператор, який видав відправлення перш за все керувався Публічним договором (публічна оферта) про надання послуг з організації перевезення відправлень та Умовами надання послуг, які були погодженні Відправником при підписанні ним експрес- накладної № 4984.

Позивач 26.12.2019 року звернувся до Відповідача з претензією про відшкодування вартості відправлення в розмірі 85000 грн., з наступною суттю проблеми: «Шахраї забрали посилку з підробним паспортом». 03.02.2020 року Позивач повторно звернувся до Відповідача з претензією про відшкодування вартості відправлення в розмірі 85000 грн., та повторно наголосив на тому, що його відправлення забрали шахраї.

За вих. № 04586 від 10.03.2020 року у задоволенні претензії Відповідачем було відмовлено так як жодних порушень чи протиправних дій з боку перевізника допущено не було - вантаж видано особі яка знала номер відповідної експрес-накладної, пред`явила документ що належним чином посвідчує її особу як одержувача (паспорт) та сплатила вартість наданих послуг. Жодних правових підстав не видавати вантаж чи проводити додаткову ідентифікацію особи чинним законодавством не встановлено.

Відповідачем зазначено, вини працівника ТОВ «Нова Пошта» не вбачається, а тому підстави для майнової відповідальності відповідача відсутні. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, відповідачем у відзиві зазначено про безпідставність такої вимоги, не доведеність жодним належним доказом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Відповідно до ст.ст. 274-279 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів,багажу, пошти здійснюється за договором.

Статтею 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно із частинами 1,2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору / ч. 1 ст. 634 ЦК України/.

Відповідно до п. 2.5 вказаного Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, який регулює відносини між Експедитором (ТОВ «Нова пошта») та Замовником (Відправник або Одержувач відправлення), договір укладається шляхом приєднання Замовника до запропонованого Експедитором Договору загалом та прийняття всіх істотних умов Договору без підписання письмового примірника і має юридичну силу відповідно до положень ст. 633, 634 Цивільного кодексу України. Замовник не може запропонувати свої умови Договору.

Пунктом 2.6 Публічного договору передбачено, що безумовне та повне прийняття умов Договору Замовником полягає в здійсненні Замовником дій, спрямованих на отримання послуг, а саме передачі Замовником Експедитору відправлення для надання послуг, передбачених Договором, незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису Відправника.

Відповідно до п. 3.3 Публічного договору прийняття Експедитором відправлення для надання послуг, визначених Договором, оформляється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про Відправника, інформація про Одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси вартість послуг Експедитора.

У матеріалах справи міститься експрес-накладна № 4984 від 23.12.2019 р., у якій зазначено: Відправник приватна особа ОСОБА_2 м. Київ, відділення № 143 телефон відправника НОМЕР_2 ; Одержувач приватна особа ОСОБА_1 м. Вінниця, відділення № 2, Вінницька обл. телефон одержувача НОМЕР_3 ; тип відправлення посилка, вага: 15 кг, місць: 1, опис:одяг, оголошена вартість:85000 грн., доставку сплачує отримувач у розмірі 555 грн. готівковий розрахунок (а.с.20).

Вказана експрес-накладна підтверджує, що між сторонами 23.12.2019 року було укладено договір про надання послуг з організації перевезення відправлень.

Отже, Експедитор, з моменту прийняття відправлення взяв на себе зобов`язання забезпечити збереження відправлення з моменту його прийняття до моменту його видачі Одержувачу за умови дотримання Замоником положень Договору та Умов надання послуг (п. 4.1.2 Договору).

Встановлено та не оспорюється сторонами, що згідно з експрес-накладною №4984 від 23.12.2019 р. вантаж було доставлено за призначенням до відділення № 2 в м. Вінниця, одержувачем якого є ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначав, що 26.12.2019 року на його мобільний телефон у додатку «Нова пошта» надійшло повідомлення про те, що вищезгадане відправлення було отримано, прибувши 26.12.2019 року до відділення ТОВ «Нова пошта» № 2 в м. Вінниця виявилось, що його вантаж було отримано невідомою особою, паспортні дані якої збігаються з його паспортними даними, однак різниться місце проживання.

При цьому позивач вважає, що працівником відповідача при видачі його вантажу було порушено положення п. 11.5. Умов надання послуг, згідно з яким для отримання відправлення з оголошеною вартістю 15000,00 грн. і більше, Одержувач повинен надати документ, що посвідчує особу, відповідно до переліку, зазначеного в п.п.11.2.1-11.2.9 і назвати СМС-код, який був надісланий на номер телефону, що зазначений в експрес-накладінй в блоці «Одержувач». Водночас, із листа начальника відділу компенсацій ТОВ «Нова пошта» вих. №04586 від 10.03.2020 року вбачається, що працівниками поштового відділення вантаж було видано невідомій особі без проведення СМС-верифікації, яка, зважаючи на положення п. 11.5 Умов надання послуг, є обов`язковою для отримання поштового відправлення, оголошеною вартістю більше ніж 15000,00 грн.

На підтвердження зазначеного, позивачем до матеріалів справи додано текст Умов надання послуг ТОВ «Нова пошта», які розроблено останнім відповідно дов вимог чинного законодавства з метою регулювання послуг з організації перевезення відправлень та надання комплексу послуг, пов`язаних із перевезенням відправлень територією України ( пп. 1.3. Умов) ( а.с.11-19).

Так, відповідно до п.п. 11.5. Умов надання послуг ТОВ «Нова пошта», для отримання відправлення з оголошеною вартістю 15.000 гривень і більше, одержувач повинен надати документ, що посвідчує особу, відповідно до переліку, зазначеного в п.п. 11.2.1-11.2.9 і назвати СМС-код, який був надісланий на номер телефону, що зазначений в експрес-накладній в блоці «одержувач» ( а.с.15 зворот).

Також позивачем надано пояснення працівника поштового відділення «Нова пошта» №2 м. Вінниці ОСОБА_5 , які вона надавала 26.12.2019 року оперуповноваженому СКП Київського ВП ВВП ГУ НП у Вінницькій області за заявою позивача, зі змісту яких убачається, що останньою 25.12.2019 року при видачі вантажу проведена ідентифікація особи одержувача ОСОБА_1 за паспортом та назвою останнім чотирьох останніх цифр в експрес-накладній ( а.с.22-23).

На претензію ОСОБА_1 від 03.02.2020 року листом №04586 від 10.03.2020 року, відповідач повідомив останнього, що 23.12.2019 року по експрес-накладній №4984 було здійснено відправлення вантажу. 25.12.2019 року Отримувач звернувся на віддлення Експедитора та надав представнику ТОВ «Нова Пошта» номер експерт-накладної та свій паспорт, після чого була здійснена видача вказаного вантажу. Віповідно до п.п. 11.1. та 11.2. Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» необхідно надати представнику номер експрес-накладної або номер мобільного телефону, на який надійшло СМС повідомлення про прибуття відправлення, а також Одержувач фізична особа або фізична особа-підприємець пред`являє представнику ТОВ «Нова Пошта» будь-який із наведених документів, що підтверджує особу одержувача, зазначеного в експрес-накладній. Одним із таких документів відповідно до п. 11.2.1 Умов є паспорт громадянина України. Отримання відправлення було здійснено в порядку та відповідно до Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта».

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , відповідач звертав увагу на ту обставину, що в момент видачі відправлення, 25.12.2019, діяла редакція Умов надання послуг від 15.10.2019, проте як позивач посилається на редакцію від 10.06.2020, що є недоцільним, надавши при цьому свій текст Умов надання послуг ТОВ «Нова пошта» (а.с. 41-57).

Так, відповідно до п.п. 11.5 Умов, наданих відповідачем , які за його твердженням є редакцією від 15.10.2019, для отримання грошового переказу на будь-яку суму необхідно показати документ, що посвідчує особу, відповідно до переліку, вказаного в п.п. 11.2.1-11.2.6 цих Умов ( а.с.49).

Відповідно до ст. 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини відправника тощо.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Втрата, нестача і пошкодження вантажу є наслідком незбереження вантажу під час перевезення, свідчить про неналежне виконання перевізником своїх обов`язків за договором перевезення вантажу експрес-накладній.

Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками:

1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин;

2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Переважному застосуванню підлягають саме норми статі 924 ЦК України, в частині обов`язку доведення вини, оскільки зазначена стаття передбачає підстави звільнення перевізника від відповідальності.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі №6-2086цс15 та приймається судом до уваги при розгляді даної справи.

Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналізуючи надані сторонами докази на підтвердження їх доводів з огляду на вищевказані норми закону, суд приходить до висновку про порушення відповідачем п.п. 11.5 Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта», що призвело до його втрати, оскільки відповідачем не було здійснено СМС-верифікації при видачі вантажу по по експрес-накладній №4984 від 23.12.2019 р., що підтверджується як поясненнями працівника поштвого відділення «Нова пошта» №2 м. Вінниці Кватернюк Ю.В. від 26.12.2019 року, так і листом відповідача листом №04586 від 10.03.2020 року.

При цьому суд критично відноситься до доводів відповідача про те, що наданий позивачем текст Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» є редакцією від 10.06.2020 року, проте як при видачі вантажу по експрес-накладній №4984 від 23.12.2019 р. діяли Умови в редакції від 15.10.2019 року, які не передбачали СМС-верифікації, з наступних підстав.

При складанні експрес-накладної №4984 від 23.12.2019 р., Замовник передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами Публічного договору (публічна оферта) про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта», що розміщений на веб-сайті відповідача за посиланням www.novaposhta.ua.

На цьому ж веб-сайті розміщені і Умови надання послуг ТОВ «Нова Пошта».

Перевіряючи доводи позивача, судом досліджено Умови надання послуг ТОВ «Нова Пошта» за посиланням www.novaposhta.ua, у яких відповідно до п.п. 11.5. Умов надання послуг ТОВ «Нова пошта», для отримання відправлення з оголошеною вартістю 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень і більше, Одержувач повинен надати документ, що посвідчує особу, відповідно до переліку, зазначеного в пп. 11.2.1 - 11.2.11 і назвати СМС-код, який був надісланий на номер телефону, що зазначений в експрес-накладній в блоці «одержувач».

При цьому суд звертає увагу, що інформації про розпорядчий документ, його номер, дату, яким затверджені вказані Умови, веб-сайт відповідача не містить, як не містить і будь-яких інших Умов надання послуг ТОВ «Нова пошта», зокрема і в редакції від 15.10.2019 року. Указаних документів відповідачем до відзиву також не додано та у ньому він на їх наявність не посилається.

За вказаних обставин суд погоджується з доводами позивача про те, що Умови надання послуг ТОВ «Нова пошта», що надані відповідачем, мають сумнівний характер, оскільки на офіційному веб-сайті ТОВ «Нова пошта» відсутня можливість ознайомлення з попередніми редакціями даного документу, що ставить під сумнів обставину відсутності в даній редакції Умов надання послуг положень про СМС-верифікацію при видачі поштового відправлення ціною 15.000,00 грн. і вище, оскільки неможливо виключити ймовірність коригування відповідачем тексту даного документу безпосередньо перед наданням його до суду з метою видалення інформації щодо CMC-верифікації та уникнення відповідальності за допущені порушення.

Зважаючи на норму ч. 6 ст. 81 ЦПК України, за якою доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, ураховуючи те, що відповідачем не доведено тієї обставини, що саме позивач отримав вантаж, суд вважає, що вимоги позивача щодо втрати відповідачем його вантажу, є доведеними.

Відповідач не довів належними, допустимими і достатніми доказами, що втрата відправлення (вручення іншій невстановленій особі замість одержувача) відбулася не з вини відповідача і усунення цих обставин не залежало від нього та він не міг запобігти цим обставинам.

Розділом 6 Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» - «Оголошена вартість відправлення» у пункті 6.1. визначено, що оголошена вартість - вартість відправлення, заявлена Відправником в експрес-накладній.

Так само у пункті 1.12 Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта» визначено, що оголошена вартість відправлення - це вартість відправлення, вказана відправником у відповідній експрес-накладній.

Відповідно до п.6.2 Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» оголошена вартість повинна дорівнювати реальній (ринковій) вартості відправлення. Якщо оголошена вартість відправлення перевищує 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, то представник ТОВ «Нова Пошта» має право попросити у Відправника документи (товарний чек, видаткову накладну тощо), які підтверджують вартість відправлення.

Як встановлено судом, при прийнятті відправлення уповноважена особа відповідача, оформлюючи вантаж і вказуючи індивідуальні ознаки вантажу, тобто розуміючи, що відправлення містить одяг вагою 15 кг (об`ємна), з чого до речі і обчислювалась вартість доставки (555 грн), не висловлювала заперечень з приводу визначеної відправником оголошеної вартості в 85000,00 грн. і зауважень щодо цієї вартості відповідна експрес-накладна не містить.

Тобто, не зажадавши від Відправника, керуючись п.6.2 Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта», документів (товарний чек, видаткову накладну тощо), які підтверджують вартість відправлення, відповідач фактично погодився з оголошеною вартістю відправлення, а тому доводи відповідача про те, що позивачем не доведено розмір фактичної шкоди, на увагу не заслуговують.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Пунктом 7.2.2. Публічного договору визначено, що у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини Експедитора, останній повертає Замовнику суму, що дорівнює оголошеній вартості відправлення (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену Замовником згідно з відповідною експрес-накладною. У разі повної компенсації оголошеної вартості за пошкоджене відправлення Замовник повертає Експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію.

Зважаючи на те, що втрата відправлення саме з вини відповідача, оскільки ним іншого не доведено, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 85.000, 00 грн., що дорівнює оголошеній вартості відправлення за експрес-накладною №4984 від 23.12.2019 р.

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань у розмірі 20 595,00 грн. задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Заявляючи вимогу щодо стягнення штрафних санцій, позивач керувався п. 7.2.4 публічного договору, відповідно до якого у разі виплати Експедитором у досудовому порядку за результатами розгляду претензії відшкодування , що сплачується у зв`язку з втратою або пошкодженням відправлення на користь Замовника - фізичної особи, Експедитор додатково сплачує Замовнику штраф в розмірі 24,23% від суми відшкодування.

Як вже зазначалось вище, то Публічний договір про надання послуг з організації перевезення відправлень, укладається шляхом приєднання Замовника до запропонованого Експедитором Договору загалом та прийняття всіх істотних умов Договору ( п.п. 2.5.).

Заявляючи вимогу щодо стягнення штрафних санцій на підставі п. 7.2.4 публічного договору, позивач не звернув увагу, що Експедитор додатково сплачує Замовнику штраф в розмірі 24,23% від суми відшкодування лише у досудовому порядку за результатами розгляду претензії відшкодування, що виключає застосування указаного пункту при стягненні відшкодування у судовому порядку.

Щодо стягнення моральної шкоди, яку позивачем оцінено в розмірі 30 000,00 грн., суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У ч. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 зазанчено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового арактеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Всупереч вимогам ст. 23 ЦК України, а також Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, позивачем не зазначено у чому полягає моральна шкода, не обгрунтовано її розмір.

Згідно із ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду №308/15007/15-ц від 15.05.2019 суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження заявленого розміру судових витрат, указаного вище, суд вважає їх фактичними та обґрунтованими.

Позивач на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу надав договір про надання правової допомоги №21/07/20 від 21.07.2020 року з додатковою угодою до нього, попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікую понести у зв`язку з розглядом справи від 31.07.2020 року, звіт про надані послуги та вартість від 06.08.2020 року, квитанції про сплату гонорару адвоката ( а.с.24-29).

Суд вважає, що заявлений розмір витрат є співмірним обсягу послуг, що були надані адвокатом позивачу, розмір яких відповідач не оспорює та клопотань про їх зменшення не заявляє.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 85000,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди за втрату вантажу, 15000,00 грн. судових витрат на правову допомогу, а всього 100 000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, враховує часткове задоволення позовних вимог у сумі 100 000 грн., а також те, що позивача звільнено від сплати судового збору,унаслідок чого у доход держави необхідно стягнути 850,00 грн. (1%від ціни позову).

Керуючись ст. ст. 16, 23, 908-909, 924 ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживача - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на користь ОСОБА_1 85000,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди за втрату вантажу, 15000,00 грн. судових витрат на правову допомогу, а всього 100 000,00 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», , адреса: м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, корпус 1, поверх 9.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.С. Хоменко