Номер провадження 2/167/61/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свій позов мотивує тим, що 27 липня 1991 року було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем по справі. ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи у шлюбі у сторін народилася спільна третя дитина - дочка ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний актовий запис № 1765 та видано свідоцтво НОМЕР_1 від 28 серпня 2006 року. Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду у справі № 2-9387 від 17 січня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Вказує, що до моменту розірвання шлюбу ОСОБА_2 понад два роки не проживав з родиною, життям, матеріальним становищем та здоров`ям своїх трьох неповнолітніх дітей не цікавився, від виконання своїх батьківських обов`язків - самоусунувся, що і стало причиною розірвання шлюбу. З моменту розірвання шлюбу батько бачив найменшу дочку ОСОБА_3 лише декілька разів. Останній раз бачив дочку у 2016 році, під час суду по нарахуванню пені на значну суму боргу по аліментах з метою справити позитивне враження на суд, але припинив будь яке спілкування ще до завершення судового процесу. З того часу відповідач зі своєю дитиною не зустрічався, не приймав будь якої участі у її вихованні, її життям і успіхами у навчанні не цікавився, жодного разу не спілкувався з класними керівниками та іншими вчителями, не відвідував батьківських зборів, не цікавився здоров`ям дитини, не сплачував коштів, визначених судом на її лікування та санаторно- курортне оздоровлення, не дарував подарунків на дні народження і не вітав дитину.

Зазначає, що батько ніяким чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її підготовку до самостійного життя, не дбає про забезпечення належного харчування, медичного догляду, лікування, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі. Покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконує, не бере педагогічної, моральної, грошової, посильної трудової або будь якої участі у вихованні дочки ОСОБА_5 . Не виконує рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області про сплату аліментів на утримання дитини, що стало причиною значного розміру боргу по сплаті аліментів. Всі питання щодо виховання дочки, ОСОБА_3 , вирішує самостійно без участі та підтримки збоку відповідача. Дочка знаходиться на її повному утриманні.

Враховуючи вищевикладене та з посиланням на норми Сімейного кодексу України, позивач просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 22 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

12 січня 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, щодо позбавлення батьківських прав не заперечує.

Від третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі з врахуванням інтересів дитини.

В підготовчому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Надала пояснення близькі за змістом тим, які викладені у позовній заяві, зазначила, що дочка ОСОБА_3 , під час розгляду службою у справах дітей заяви щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , висловила думку про необхідність позбавлення батьківських прав останнього відносно неї.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ураховуючи визнання позову відповідачем суд ухвалив про розгляд справи по суті у підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду у справі № 2-9387 від 17 січня 2011 року розірвано.

За час шлюбу у сторін народилася спільна дитина - донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28 серпня 2006 року.

Неповнолітня донька ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу між сторонами залишилася проживати та проживає на даний час разом зі своєю матір`ю - позивачем ОСОБА_1 .

Вищевказана обставина підтверджується, зокрема, копією рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року (цивільна справа №161/7449/16-ц), яким було стягнуто з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів та довідкою № 01-28/180 від 27 травня 2020 року.

З довідок КЗ «Луцька загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 11- колегіум Луцької міської ради» від 27 травня 2019 року № 01-28/348 та від 27 травня 2020 року № 01-28/180 вбачається, що ОСОБА_3 навчається в КЗ «Луцька загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 11- колегіум Луцької міської ради», батько ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає, батьківські збори не відвідує, всі матеріальні витрати на шкільні потреби мама здійснює сама.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, станом на 01 лютого 2021 року заборгованість становить 164 452, 88 грн.

Згідно з постановою Рожищенського районного суду Волинської області від 06 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП (Несплата аліментів).

Відповідно до висновку служби у справах дітей Луцької міської ради від 04 лютого 2021 року враховуючи інтереси дитини та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України служба у справах дітей Луцької міської ради вважає за доцільне просити суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 17 лютого 2021 року №138-2 «Про затвердження висновку служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 » вказаний висновок служби у справах дітей затверджено.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позов про позбавлення батьківських прав позивачем заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

На думку суду, відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї дочки, вихованням останньої не займається, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі та наведених вище доказах: висновку служби у справах дітей Луцької міської ради від 04 лютого 2021 року; рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради № 138-2 від 17 лютого 2021 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 »; розрахунку заборгованості по аліментах головного державного виконавця Грущук М. В., згідно якого заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів, станом на 01 лютого 2021 року становить 164 452,88 грн.; постанові Рожищенського районного суду Волинської області від 06 вересня 2019 року.

Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Дана правова позиція узгоджується постановою Верховного суду від 23.01.2020 у справі № 755/3644/19.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач самостійно виховує дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та створює належні умови для її навчання та розвитку. Відповідач натомість ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо не цікавиться життям дочки з 2014 року, притягався до адміністративної відповідальності (Несплата аліментів).

На думку суду, сам факт подання відповідачем до суду заяви про визнання позову про позбавлення його батьківських прав стосовно дочки свідчить про його байдуже відношення до дитини, небажання брати участь у її фізичному та духовному розвитку.

Оцінюючи кожен доказ окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своєї дочки батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, а тому його слід позбавити батьківських прав.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Судом встановлено, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2011 року по справі № 2-580/11 стягнуто аліменти з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 19 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття та на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 19 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 в її користь додаткові витрати, що викликані хворобою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на її лікування та санаторно-курортне лікування в твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 19 жовтня 2010 року і до повного видужання дитини.

За таких обставин, оскільки питання стягнення аліментів на утримання дитини вирішено зазначеним судовим рішенням, відтак суд, не вирішує повторно питання стягнення аліментів в даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. слід повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 420,40 грн., а 420,40 грн. стягнути з відповідача в користь позивача.

Керуючись п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 164, ст. 165-166, 171 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму ВСУ від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ст. ст. 12, 13, 89, ч. 4 ст. 206, ст. ст. 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору, сплаченого при поданні позову.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Дата складення повного тексту рішення 19 лютого 2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей Луцької міської ради, місцезнаходження: м.Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 21 Волинська область.

Суддя І. Т. Гармай