Справа № 344/4076/20
Провадження № 22-ц/4808/959/21
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Горейко М.Д.

секретаря Пацаган В.В.

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

19 березня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав Заяву № б/н від 19.11.2018 року і тим самим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При підписанні договору сторони керувались положеннями ст. ст. 634, 638,639 ЦПК України.

Згідно волевиявлення відповідача йому було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 01.07.2019 року, отримав кредитну картку типу: преміальна картка Infinite (кредитний ліміт до 800 000 грн).

Згідно із п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 74,4% - для преміальних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature.

Позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 04.03.2020 року у нього виникла заборгованість у розмірі 122414,81 грн, з яких:

- 106254,08 грн заборгованість за кредитом, у тому числі 95059,54 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 11194,54 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 7024,75 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

- 9135,98 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором б/н від 19.11.2018 у розмірі 53079,68 грн (п`ятдесят три тисячі сімдесят дев`ять гривень 68 копійок), а також судові витрати у розмірі 2102 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду про відмову у задоволенні частини позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що крім анкети-заяви, відповідачем у той же день також підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, в тому числі, і з процентною ставкою в межах та поза межами пільгового періоду. Активація картки відповідачем та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5. Із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість за договором, що свідчить про те, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, кредитування та розрахунок заборгованості здійснено банком на підставі узгоджених сторонами умов кредитування.

Відповідач не спростував факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та не надав жодних доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків.

З наведених підстав апелянт просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволити у повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Вказує на те, що наявність підписаної анкети-заяви не може бути належним та допустимим доказом того, що він був ознайомлений з умовами споживчого кредиту, які включають в себе процентну ставку за користування кредитними коштами та відповідальність за прострочення чи невиконання зобов`язань.

Паспорт споживчого кредиту, долучений позивачем містить узагальнену інформацію про умови кредитування для різних типів кредитних карток та орієнтовну загальну вартість кредиту. Відтак не є підтвердженням ознайомлення з основними умовами кредитування, включаючи процентну ставку.

Крім того, зазначає про те, що ним не оспорюється факт користування кредитними коштами та погашення заборгованості, однак це не підтверджує доводи апелянта про те, що він був повідомлений про умови даного кредитного договору.

Із урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» понесені ним судові витрати на правову допомогу.

В засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 19.11.2018 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.16).

В заяві зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви ОСОБА_1 відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.

До анкети-заяви банк додав витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature (а.с. 21) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 26-42).

Відповідно до паспорту споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 01.07.2019, останньому надано кредит у формі відновлюваної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці. У даному документі зазначено умови кредитування для різних типів карток із різними умовами та міститься застереження про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Крім того, вказано, що інформація, яка зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 16.07.2019 (а.с. 17-20).

Згідно із довідкою АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 надано одну кредитну картку: 01.07.2019 за № НОМЕР_1 , зі строком дії до 05/22 (а.с. 15).

Картковий рахунок стартував 01.07.2019, 30.08.2019 встановлено кредитний ліміт у розмірі 87000,00 грн (а.с.14).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.11.2018, заборгованість відповідача станом на 04.03.2020 складає 122414,81 грн, з яких: 106254,08 грн заборгованість за кредитом, у тому числі 95059,54 грн заборгованість за поточним тілом кредита, 11194,54 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 7024,75 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 9135,98 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-8).

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 53079,68 грн, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і таким чином уклав з банком договір банківського обслуговування, за умовами якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою з рахунку відповідача, а наявність заборгованості за кредитним договором - розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростований.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 19.11.2018 у розмірі 53079,68 грн сторонами не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача відсотків, суд першої інстанції мотивував це їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 19.11.2018 розмір процентної ставки не встановлено. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді процентну ставку за користування кредитними коштами.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 19.11.2018 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву, уклавши у такий спосіб із банком договір банківського обслуговування, за умовами якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.16).

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по рахунку відповідача та не заперечується останнім.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту. При цьому, при визначенні суми такої заборгованості, суд першої інстанції правильно врахував, що відповідач в період з 19.11.2018 по 31.07.2019 користувався кредитними коштами на суму 84188,05 грн та здійснив погашення по кредиту на суму 33337,74 грн, тобто розмір заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 складав 49850,31 грн. 30.08.2019 ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в сумі 87 000 грн. У період з 01.08.2019 по 04.03.2020 відповідач користувався кредитними коштами на суму 95125,71 грн та здійснив погашення по кредиту на суму 91896,34 грн, тобто розмір заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 складав 3229,37 грн. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором відповідача за період з 19.11.2018 по 04.03.2020 складає 53079,68 грн.

Звертаючись із даним позовом, банк просив, окрім заборгованості за кредитом (заборгованість за поточним тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту) стягнути заборгованість за нарахованими відсотками та заборгованість за простроченими відсотками.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У анкеті-заяві позичальника від 19.11.2018 відсутні умови договору щодо процентів за користування кредитом.

Обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач посилався на заяву позичальника, витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємних частин спірного договору.

Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки позивач не надав доказів щодо підставності їх стягнення.

Посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, що свідчить про погодження всіх істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, кредитний ліміт, тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитування різних типів кредитного продукту. Зазначене, позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи, перевірити розрахунок заборгованості, та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 16.07.2019, у той час як сам паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем 01.07.2019. Тобто заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами періоду чинності паспорту про умови кредитування, підписаним відповідачем.

Зміст інформації про умови кредитування зводиться до того, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 також зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначена інформація споживчого кредиту є узагальненою про можливі умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем цієї інформації про споживчий кредит без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

У зв`язку з цим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про узгодження сторонами умов кредитування.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що прострочене тіло кредиту утворюється за рахунок несплачених відсотків при умові та фактично являє собою суму повністю використаного кредитного ліміту та відсотки за користування кредитом в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування, тоді як про встановлення такого платежу сторони не домовлялися.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, що їх регулює та прийняв обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.06.2021 року.

Головуюча Василишин Л.В.

Судді: Максюта І .О.

Горейко М.Д.