Справа № 502/1695/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Новицької А.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

розірвання договору підряду та стягнення передоплати

В С Т А Н О В И В:

09.10.2020 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшла позовна заява, яка від імені позивача ОСОБА_1 , підписана її представником ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору підряду та стягнення передоплати. В обґрунтування поданого позову вказано, що 01.09.2020 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (як фізичною особою-підприємцем), укладено договір № 27/03 від 01.09.2020 року на здійснення зборки модульного будинку. Зазначений договір за своєю правовою природою є договором підряду на виконання будівельних робіт. 01.09.2020 року відповідач отримав від позивача передоплату в розмірі 136 500, 00 гривень за перший етап робіт. В наступному відповідач підтвердив факт отримання коштів у своєму зустрічному листі (повідомленні) про отримання коштів. Строк виконання робіт згідно п. 5.2 становить 60 робочих днів, але станом на 22.09.2020 року ОСОБА_2 не виконав будь-яких робіт. Також позивачу стало відомо, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність 26.06.2020 року, підстава: власне рішення. Тобто відповідач на момент укладення договору 01.09.2020 року не був фізичною особою підприємцем з відповідним кодом діяльності КВЕД та ввів позивача в оману щодо фактичної можливості виконати роботи.

22.09.2020 року за допомогою мессенджера Viber та поштою з описом вкладення позивач направила відповідачу претензію про розірвання договору та повернення отриманої передоплати посилаючись на норми статті 849 Цивільного кодексу України, а саме що відповідач своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, а також на введення позивача в оману щодо фактичної можливості виконання робіт оскільки фактично він не є фізичною особою-підприємцем з відповідним кодом діяльності КВКД. 24.09.2020 року відповідач у зв`язку з розірванням договору повернув позивачу поштовим переказом частину передоплати у розмірі 30 000 гривень, які були нею отримані. 02.10.2020 року позивачем отримано від відповідача рекомендованим поштовим відправленням повідомлення по розірвання договору на підставі частини 2 статті 878 Цивільного кодексу України, посилаюсь на внесення до проектно-кошторисною документації змін, що потребують додаткових робіт, вартість яких перевищує десять відсотків визначеної у кошторисі ціни, допускається лише за згодою сторін. У вказаному повідомленні відповідач визнав факт отримання від позивачки 136 500, 00 гривен. При ньому зазначив, що виконав робіт та закупив матеріалів на загальну суму 106 500, 00 гривень. Відповідач не додав до листа ні документів зазначених у повідомленні, ні актів приймання - передачі матеріалів від підрядника замовнику, ні актів приймання-передачі виконаних робіт від підрядника замовнику, що повністю підтверджує факт відсутності виконання робіт та передачі матеріалів та робіт позивачці.

На підставі вищезазначеного, позивач просить суд:

-розірвати договір № 27/03 від 01.09.2020 року на здійснення зборки модульного будинку;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму передоплати у розмірі 106 500,00 гривен, суми судового збору у розмірі 1065,00 гривень та витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 7000,00 гривень.

Ухвалою судді від 30.10.2020 року відкрито провадження у справі призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.

Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

01.09.2020 року між Виконавцем в особі ОСОБА_2 , діючого на підставі свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності № 2001163 від 09.10.2001 року, з одного боку та Замовника в особі ОСОБА_1 , з іншого боку було підписано Договір № 27/03, відповідно до п. 1.1 розділу 1 якого Замовник доручає, Виконавець приймає на себе зобов`язання по здійсненню збір модульного будинку у відповідності з заявкою та інструкцією Замовника.

Згідно п. 2.0 Договору ціна роботи цього договору визначається договірною ціною та складає 600 280 гривень. Відповідно до п. 2.1 Договору Замовник проводить оплату в 4 етапи:

-1 етап першочерговий внесок в розмірі 136500 гривень на момент підписання Договору;

-2 етап 273 000 гривень на вимогу Виконавця (попереджається за два дні до оплати);

-3 етап 136500 гривень на вимогу Виконавця (попереджається за два дні до оплати);

-4 етап 34300 гривень на вимогу Виконавця (попереджається за два дні до оплати);

-5 етап 20000 гривень на вимогу Виконавця (попереджається за два дні до оплати).

Відповідно до п. 2.7 Договору, якщо виріб, представлений Виконавцем до здачі Замовнику, не відповідає раніше обговореним в бланку-замовленні вимогам, то Замовник звільняється від штрафних санкцій до повного усунення недоліків. У випадку не усунення недоліків протягом 5 робочих днів Виконавець зобов`язується повернути Замовнику оплачену їм суму в повному обсязі протягом 3 робочих днів.

Згідно п. 4.1 Договору будь-які зміни і доповнення до цього договору приймають силу тільки в тому випадку, якщо вони оформлені в письмовому вигляді і підписані обома Сторонами і є частиною договору. Дострокове розірвання договору може мати місце за згодою сторін, або з підстав, передбачених законодавством, чинним на території України, з відшкодуванням понесених збитків.

Відповідно до п. 5.1 Договору роботи, передбачені дійсним Договором, повинні бути початі з моменту передплати Замовником, у відповідності з п. 2.2 Договору. Згідно п. 5.2 строк виконання виробу 60 робочих днів.

Згідно п. 6.4 Договору у випадку порушення строків збірки, зазначених в п. 5.2, Виконавець зобов`язується повернути Замовнику виплачену ним суму у повному обсязі на протязі 3-х робочих днів.

Відповідно до позначки біля п. 2.2 Договору, ОСОБА_2 отримано грошові кошти в розмірі 136 500 гривень, про що міститься власноручний напис відповідача від 01.09.2020 року /а. с. 6/.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_2 27.03.2001 року зареєстрований як фізична особа підприємець, з видом діяльності 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій (основний). Також встановлено, що 26.06.2020 року припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_2 , на підставі власне рішення /а. с. 10/.

22.09.2020 року ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 направлено вимогу-претензію про припинення договору підряду та повернення авансу, згідно якої встановлено, що в порушення п. 5.2 Договору ОСОБА_2 не виконав будь-яких робіт. При укладанні договору 01.09.2020 року ОСОБА_2 вже не був ФОП, чим незаконно заволодів коштами ОСОБА_1 . У зв`язку з чим ОСОБА_1 , вимагала вважати договір № 27/03 від 01.09.2020 року припиненим та просила повернути сплачену за договором № 27/03 від 01.09.2020 року суму авансу в розмірі 136 500, 00 гривень на її користь /а. с. 11/.

Відповідно до повідомлення про розірвання договору № 27/03 від 01.09.2020 року направленого ОСОБА_2 адресату ОСОБА_1 встановлено, що Виконавцем, відповідно до погодженого Додатку № 1 Договору було розпочато роботи та закуплено матеріали, що підтверджується видатковими накладними та актами виконаних робіт. Фактично були виконані роботи, які були заплановані в першому стані, що підтверджується рахунками-фактурами, квитанціями, накладними, які є завіреними печаткою та підписом постачальників. Підрядником було розпочато та здійснено роботи, які погоджені Додатком № 1 та згідно коштів авансового платежу. Проте Замовник, починаючи з 16.09.2020 року надсилає засобами електронного зв`язку йому на електронну пошту повідомлення з зовсім новим будівельним проектом, під який не погоджувався кошторис. На підставі вищезазначеного підрядник відмовляється від Договору у зв`язку з істотною зміною обставин та повідомив про розірвання договору № 27/03 від 01.09.2020 року /а. с. 17/.

При вирішенні справи судом застосовано наступні правові норми:

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Уразі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частина 2 та частина 3 ст. 653 ЦК України передбачає, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Отже, за змістом наведених норм, розірвання договору може бути вчинено, як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі. Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

Частина 2 ст. 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частиною 5 вказаної статті зокрема, передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки судом встановлено, що на момент підписання договору № 27/03 від 01.09.2020 року діяльність відповідача, як фізичної особа-підприємця з відповідним видом діяльності була припинена, він не міг не усвідомлювати, що відповідний правочин не спрямований н ареальне настання правових наслідків, отже за ним сторони не набули прав та обов`язків, передбачених договором, а сам він є неукладеним.

Отже, відповідач набув грошові кошти позивача в порядку ст. 1212 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині розірвання договору з вищезазначених підстав, оскільки неукладений договір розірвано бути не може.

Разом з тим, суд вважає, що права позивача були порушенні відповідачем і вони підлягають захисту судом шляхом застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України, оскільки грошові кошти від позивача відповідач набув як фізична особа безпідставно, у зв`язку з цим слід стягнути з відповідача на користь позивача 106 500,00 гривень безпідставно отриманих коштів, оскільки як зазначив позивач, відповідачем йому повернуто частину грошових коштів у розмірі 30000 гривень.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн., в підтвердження чого представлено договір про надання правничої (правової) допомоги від 25.09.2020 року, відповідно до п. 4.1 якого передбачено, що за надання правничої правової допомоги згідно цього договору Підзахисний сплачує Бюро гонорар у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень. До матеріалів справи, долучено платіжне доручення № 63580095 від 29.09.2020 року про сплату ОСОБА_1 , згідно договору про надання правничої допомоги від 25.09.2020 року грошових коштів на користь АБ «Попов і Партнери» у розмірі 7000,00 гривень, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Також встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1065 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією /а. с. 5/.

Тому за правилами ст. 141 ЦПК України при винесенні рішення з відповідача належить стягнути судові витрати в розмірі судового збору, а саме: 1065, 0 гривень на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 549, 610, 626, 628, 629, 638, 837, 849, 872 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору підряду та стягнення передоплати задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти в розмірі 106 500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 суму судового збору в розмірі 1065 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников