Справа № 457/90/20
провадження №2/457/30/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне-2017» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представниці позивача ОСОБА_1 - адвокатки Ковтун Т.С.,

представника відповідача Трускавецької міської ради - Григоришина В.В., -

в с т а н о в и в:

У провадженні Трускавецького міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради, третя особа: об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне-2017» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Позов мотивований тим, що він зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , однак з 1985 року по даний час фактично проживає у квартирі АДРЕСА_2 ця квартира складається з однієї житлової кімнати площею 15,6 кв.м., кухні, коридора, санвузла. Загальна площа - 29,7 кв.м. Квартира на праві приватно власності належала його товаришу - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 його товариш помер у Росії. ОСОБА_2 був самотній: у нього не було ні дружини, ні дітей. У той час ОСОБА_1 розлучився зі своєю дружиною, а ОСОБА_2 запропонував йому своє помешкання. З тих пір (з 1985 року) вони з ОСОБА_2 проживали спільно у квартирі по АДРЕСА_3 , вони були пов`язані спільним побутом, він ставився до нього як до брата. Періодично ОСОБА_2 їздив вахтовим методом на роботу в Росію, а він залишався вдома та утримував квартиру, робив поточний ремонт, оплачував рахунки, встановлював сантехніку. Останній раз ОСОБА_2 поїхав на роботу у 1998 році та більше додому не повернувся. Він продовжував проживати у його квартирі, розшукував товариша, а у 1999 році, що ОСОБА_2 помер. Проживаючи у вказаній квартирі, він з першого дня оплачував комунальні послуги, зберігає там всі свої особисті речі, це помешкання є для нього єдиним місцем проживання, жодної заборгованості по утриманню квартири у нього немає. Позивач володіє квартирою відкрито, жодних дій для приховування такого факту ОСОБА_1 не вчиняв. У нього є правовстановлюючі документи на квартиру. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, немає. Просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Від Трускавецької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якій представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, що є достатніми для отримання права власності на нього. У даному випадку позивач не є безпритульнимм і не є добросовісним набувачем, оскільки він знав, що майно не може належати йому на праві власності з огляду на те, що йому був достовірно відомий власник майна.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне-2017», ОСОБА_3 у письмовому клопотання просила відмовити у задоволенні позову. Рішенням Трускавецького міського суду від 17 січня 2019 року ОСОБА_1 вже було відмовлено у визнання права власності на спадкове майно. На даний час таке рішення суду набрало законної сили. Вважає, що позивач не є добросовісним набувачем, а тому не має підстав для визнання за ним прав власності на квартиру АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні представниця позивача - ОСОБА_4 позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити. Пояснила, що її довіритель проживав у квартирі АДРЕСА_2 ще з 1984 року після розлучення з дружиною. У 1985 року він познайомився з ОСОБА_2 , який невдовзі запропонував йому проживати разом у квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 часто їздив на роботу у Росію. У 1993 році ОСОБА_2 приватизував вказану квартиру. ОСОБА_1 допомагав ОСОБА_2 оформлювати документи на квартиру. Ніхто не заперечував, що право власності було оформлено на ОСОБА_2 . У процесі оформлення квартири його довірителю було відомо, що право власності на квартиру було оформлено на ОСОБА_2 . Наполягає, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем. Саме позивач на даний час виконує всі обов`язки власника майна. Вважає, що є всі правові підстави визнати його власником квартири АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Представник відповідача Трускавецької міської ради - Григоришин В.В. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позов у у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві. Наголосив на тому, що ОСОБА_1 було завжди дуже добре відомо, що власником кватири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .

Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_3 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Підтримала позицію Трускавецької міської ради.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він проживає у будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 знає, тому що вони працювали разом. ОСОБА_2 знав також. Після того, як ОСОБА_1 розлучився, він проживав у ОСОБА_2 на квартирі. З якого саме часу ОСОБА_1 жив у квартирі ОСОБА_2 , він точно не пригадує. Йому відомо, що за користування комунальними послугами платив позивач, хоча доказів у нього немає. Хто робив ремонт у квартирі - йому невідомо.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона також проживає у будинку АДРЕСА_3 у восьмому під`їзді, а ОСОБА_2 проживав у сьомому під`їзді. У гостях у ОСОБА_2 вона ніколи не бувала. У цьому будинку вона проживає з 1975 року. Вдвох ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вона не бачила. ОСОБА_1 проживає у цьому будинку десь з 1985 року. Вона бачить його під будинком майже кожного дня у будь-яку пору доби. ОСОБА_2 вона з вигляду погано пам`ятає.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що у будинку по АДРЕСА_3 він проживає з 1991 року. Власника квартири АДРЕСА_4 він не знав. Інколи він допомагав у квартирі АДРЕСА_4 з ремонтними роботами. З 1991 року по 1998 рік він бачив у квартирі тільки ОСОБА_1 , тому думав, що він і є власником квартири.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він проживає у будинку АДРЕСА_3 з 1990 року. Свого часу від допомагав ОСОБА_1 заносити газову плитку та холодильник квартиру АДРЕСА_2 . Йому нічого не відомо, чи здавав ОСОБА_1 цю квартиру в оренду іншим людям, він знав лише, що ОСОБА_1 там проживає.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що він є головою ОССБ у будинку АДРЕСА_5 . Пояснив, що ОСОБА_1 проживає, відколи він є головою ОСББ (з квітня 2018 року) у будинку АДРЕСА_5 . До 2018 році вони бачилися, але конкретно сказати, чи проживав ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_5 , він не може. У квартирі прописані ОСОБА_1 та його онучка. Хто саме здійснював оплату за користування квартирою АДРЕСА_1 , йому невідомо.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого 10 вересня 1993 року госпрозрахунковим житловим відділом при Трускавецькому міськвиконкомі та зареєстровано Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 337, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Зазначена квартира складається з однієї житлової кімнати площею 15,6 кв.м, кухні, коридора, санвузла, загальною площею 29,7 кв.м., що стверджується копією технічного паспорта на квартиру, яка знаходиться в матеріалах справи.

Згідно з копією запису акта про смерть № 35 від 20 квітня 1999 року, яка знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Муравленко, Тюменської області, Росія.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1985 року проживав з ОСОБА_2 разом у квартирі АДРЕСА_2 , про що ствердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 317, 318, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 344 ЦК України передбачео набуття права власності за набувальною давністю. Так у вказаній статті зазначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень , що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнішній володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Судам слід мати на увазі, що позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна. У такого володільця право на чуже майно має похідний та обмежений характер.

При вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити в задоволенні його позову про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України.

Додатково суд наголошує на тому, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

Хоча власником квартири АДРЕСА_2 був ОСОБА_2 , спадкова справа після його смерті не відкривалася (що було встановлено рішення Трускавецького міського суду від 05 листопада 2019 року), чинним Цивільним кодексом встановлена черговість спадкоємців та порядок спадкування на майно, про що неодмінно був обізнаний позивач. У ході розгляду справи жодного разу ні ним, ні його представником, ні іншими учасниками розгляду справи, ні допитаними свідками у судовому засіданні не заперечувався то факт, що саме ОСОБА_2 був власником квартири АДРЕСА_2 . Наявність квитанцій про оплату комунальних послуг ОСОБА_1 за користування квартирою АДРЕСА_2 , довіреність на право отримання газової колонки від 31 грудня 1999 року /арк. справи 10/ не є правовстановлюючими документами. Навпаки, вказана довіреність є додатковим підтвердженням факту обізнаності ОСОБА_1 з тим, хто є реальним власник квартири АДРЕСА_2 . Факт проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , оплата ним комунальних послуг, здійснення ремонтних робіт, те, що у нього є правстановлюючі документи на квартиру не є підставою для набуття права власності. Натомість за життя власника квартири ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач набув право користування квартирою АДРЕСА_2 , і це право ніким не оспорюється, а сам по собі факт користування позивачем даним майном, не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

За життя ОСОБА_2 від спірного належного йому майна не відмовлявся, а за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральне-2017» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 09 червня 2021 року.

Суддя: В. І. Марчук