справа № 753/6995/20 головуючий у суді І інстанції Мицик Ю.С.
провадження № 22-ц/824/5824/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ТОВ «Ковальська-Житлосервіс»звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 16 782 грн. 53 коп., з яких: основний борг у розмірі 14 727 грн. 60 коп., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 616 грн. 21 коп. та індекс інфляції у розмірі 1 438 грн. 72 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_1 на підставі розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 1262 від 30 вересня 2008 року. 07 серпня 2018 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про співпрацю, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу можливість доступу до нежитлового приміщення загальною площею 20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідач здійснює свою діяльність. Відповідно до умов договору відповідач прийняв на себе виконання зобов`язань в строки та на умовах, що обумовлені договором, своєчасно та в повному обсязі вносити плату за цим договором, компенсувати позивачу витрати за спожиті житлово-комунальні послуги (електроенергію, водопостачання, опалення) під час здійснення відповідачем своєї діяльності. Відповідно до п. 4.1 договору договірна ціна становить 1 000 грн. з ПДВ щомісячно. ОСОБА_1 зобов`язаний вносити плату за договором до 5 числа кожного наступного місяця. Разом з тим, починаючи з серпня 2018 року відповідач передбачені договором платежі не вносить, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року позов ТОВ «Ковальська-Житлосервіс»задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що при огляді приміщення виявилося, що дане приміщення не може використовуватися відповідачем. Зокрема, у приміщенні не було вентиляції, природного освітлення і воно навіть не було оснащене електрикою. Фактично договір був підписаний, але приміщення відповідачу не було передано, можливість користування була відсутня. Договір, укладений між сторонами, названий позивачем як «Договір про співпрацю». З якоюсь метою позивач назву договору зазначив назвою, яка прямо не передбачена актами чинного законодавства. Хоча за своїм змістом кваліфікуючими ознаками цей договір слід вважати договором оренди приміщення. Даний договір можна віднести до договору оренди також за правилами застосування аналогії закону та аналогії права. Враховуючи характер спірних правовідносин та суті угоди, звичаїв ділового обороту основним документом, що підтверджує факт передачі майна і початок строку користування приміщенням, має бути акт приймання-передачі майна. Однак, у матеріалах справи відсутні докази передання приміщення відповідачеві, договір взагалі не містить положень щодо порядку передання приміщення в користування та його повернення. Крім того, матеріали справи не містять підтвердження факту надання позивачем послуг відповідачу за договором протягом серпня 2018 року - березня 2019 року. Позивач за відсутності актів, що підтверджують факт передачі приміщення в користування відповідачеві та факт надання послуг у визначений позивачем період, на свій розсуд визначив період надання послуг, та звернувся до суду із цим позовом без належної доказової бази. У матеріалах справи відсутні належні докази, шо підтверджують факт споживання електричної енергії відповідачем. Умови договору не містять положень щодо переліку таких послуг. Договір не містить реквізитів засобів обліку електроенергії. Між сторонами додаткові документи щодо фіксації засобів обліку електроенергії та показників не підписувалися. Надані суду на підтвердження позовних вимог докази не обґрунтовують заявлених вимог, в них відсутні докази споживання електроенергії саме відповідачем, і взагалі вони не мають жодного відношення до відповідача, а лише засвідчують факт надання послуг постачання електроенергії колективному споживачу послуг - ТОВ «Ковальська-Житлосервіс». На підтвердження правових підстав щодо володіння підвальним приміщенням та повноважень на укладення договору з відповідачем позивач не надав суду жодного документа. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач є власником підвального приміщення, а також докази щодо надання позивачу повноважень власником майна (підвального приміщення) передавати це майно у користування третім особам та укладати договори щодо цього майна. Укладений сторонами договір не містить чіткого визначення об`єкта, що передається в користування, не визначено його розташування. Викладення умов договору, що укладений між позивачем і відповідачем, є нечіткими. Позивач назвав договір «про співробітництво», що ускладнює визначення норм, які підлягають до застосування. У договорі не визначено порядок передання приміщення в користування, порядок його повернення назад, порядок надання послуг за договором, порядок нарахування, розрахунку та оплати спожитої електроенергії. Договір не містить реквізитів засобів обліку електроенергії, що в свою чергу дало змогу позивачу діяти на власний розсуд.

09 квітня 2021 року до апеляційного суду від ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надійшов відзив на апеляційну скаргу та докази, які позивач просив приєднати до справи. Разом з тим, апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи позивача, що містяться у відзиві, оскільки він підписаний особою, яка не мала права його підписувати. Довіреність на ім`я ОСОБА_2 була видана ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» 17 березня 2020 року строком на один рік, а, отже, строк дії довіреності закінчився 17 березня 2021 року. Відзив на апеляційну скаргу було підписано та подано 08 квітня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 07 серпня 2018 року між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та ОСОБА_1 укладено договір № 229/08-2018 про співпрацю, за умовами якого позивач надає відповідачу можливість доступу до нежитлового приміщення загальною площею 20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідач здійснює свою діяльність. Відповідач приймає на себе виконання зобов`язань в строки та на умовах, що обумовлені договором, своєчасно та в повному обсязі вносити плату за цим договором, компенсувати позивачу витрати за спожиті житлово-комунальні послуги (електроенергію, водопостачання, опалення) під час здійснення відповідачем своєї діяльності. Договірна ціна становить 1 000 грн. з ПДВ щомісячно (протокол узгодження договірної ціни - додаток до договору). Відповідач зобов`язаний вносити плату за договором до 5 числа кожного наступного місяця (а.с.12).

Згідно з наданим суду розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором № 229/08-2018 від 07 серпня 2018 року становить: основний борг у розмірі 14 727 грн. 60 коп., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 616 грн. 21 коп. та індекс інфляції у розмірі 1 438 грн. 72 коп. (а.с.17).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» вказує на те, що правовідносини між ним та ОСОБА_1 виникли на підставі договору № 229/08-2018 про співпрацю. За умовами договору позивач надав відповідачу можливість доступу до нежитлового приміщення загальною площею 20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідач здійснює свою діяльність. За умовами договору відповідач зобов`язався компенсувати позивачу витрати за спожиті житлово-комунальні послуги (електроенергію, водопостачання, опалення).

Проте, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» не доведено, що він є балансоутримувачем будинку, в якому розташоване нежитлове приміщення. Крім того, позивач не надав суду належних доказів того, що зазначеним нежитловим приміщенням він володіє на відповідній правовій підставі та, відповідно, має право розпоряджатися ним, зокрема, передавати за правочинами у користування інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єкти, що належать до спільного майна багатоквартирного будинку, можуть за рішенням загальних зборів об`єднання передаватися в користування, у тому числі, на умовах оренди, фізичним та юридичним особам за умови, що не будуть погіршені умови експлуатації багатоквартирного будинку.

У пункті 2.2. статуту ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» зазначено, що товариство є юридичною особою, має право від свого імені укладати цивільно-правові та інші угоди, набувати майнових та особистих немайнових прав, вступати в зобов`язання, виступати в суді від свого імені.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач був уповноважений співвласниками багатоквартирного будинку на укладення будь-яких правочинів від їх імені.

Відповідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тобто, у випадку встановлення судами відсутності у позивача правових підстав для укладання спірного договору про співпрацю, такий правочин має бути визнаний недійсним, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за цим договором (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 908/1809/17).

Враховуючи зазначене, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» не довело своє право вимоги до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги за договором № 229/08-2018 про співпрацю. Додані позивачем до клопотання від 26 квітня 2021 року акти надання послуг та виписки по рахунках не спростовують той факт, що позивачем не доведено його право передавати нежитлове приміщення в користування інших осіб за правочинами та пред`являти вимоги щодо виконання цих правочинів.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 153 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс», місце знаходження - вул. Чавдар Єлизавети, 3, у м. Київ, ідентифікаційний код 32912720, на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.