З а о ч н е р і ш е н н я
11 лютого 2021 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.,
при секретарі Чеботарьовій В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивыльну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту та процентів та повернення безпідставно списаних грошових коштів,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту та процентів та повернення безпідставно списаних грошових коштів.
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
Згідно з п. 6 Договору, у разі, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу, Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу (письмово у відділенні банку або за телефоном клієнтської підтримки ( НОМЕР_4 або НОМЕР_5 ) вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в п. 1 даного договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки Клієнта в Банк. При цьому відрахування нового строку вкладу та нового мінімального строку вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення минулого строку вкладу.
Відповідно до п. 7 Договору, сторони мають право достроково розірвати договір відповідно до діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою Клієнта до спливу мінімального строку вкладу з дати початку/продовження строку вкладу, Клієнту повертається сума вкладу та сплачуються відсотки, нараховані за ставкою вкладу «до запитання», за фактичний строк користування вкладом. При витребуванні вкладу після закінчення мінімального строку вкладу з дати початку продовження строку вкладу, але до закінчення строку вкладу, Клієнту повертається сума вкладу та сплачуються відсотки, нараховані виходячи з діючої відсоткової ставки за вкладом, помноженої на коефіцієнт 0,5. Жодного разу позивачка ОСОБА_1 не заявила Банку про відмову від продовження строку вкладу, а отже вклад автоматично продовжувався.
Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що в жовтні 2019 року звернулась до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою повернути суму, внесених на рахунок та нарахованих процентів. Однак Банк в усній формі відмовив у видачі грошей. На момент звернення з позовними вимогами до ПАТ КБ «Приватбанк», сума нарахованих процентів на день повернення вкладу за Договором складає 6935,00 доларів США 00 центів.
Рух справи у суді
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2019 року дану справу було передано до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.01.2020 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі.
26.03.2020 року на адресу суду надійшло клопотання позивачки ОСОБА_1 про витребування доказів.
30.03.2020 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк».
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2020 року було задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 про витребування доказів.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2020 року було відмовлено у задоволенні представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.10.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» про залишення позовної заяви позивачки ОСОБА_1 без розгляду.
22.10.2020 року на адресу суду від представника позивачки ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив представника відповідача АТ КБ «Приватбанк».
30.11.2020 року на адресу суду надійшла заява від позивачки ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.11.2020 року було закрито підготовче провадження по даній справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
Короткий виклад позицій сторін по справі
У судовому засіданні адвокат Галайчук Г.С., яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 зменшені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та пояснила, що звернувшись до відповідача, позивачці ОСОБА_1 в усній формі було відмовлено у поверненні належних їх грошових коштів. Окрім того, представник позивачки зазначила, що додані до відзиву представником відповідача повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків, які начебто надсилались на адресу позивачки ОСОБА_1 , не можуть бути належним та допустимим доказом того, що такі повідомлення взагалі надсилались на адресу позивачки, адже до відзиву не додано реєстру поштових відправлень, до того ж, позивачка ОСОБА_1 ніяких письмових повідомлень від ПАТ КБ «Приватбанк» щодо розірвання договорів і закриття рахунків станом на теперішній час не отримувала.
Однак, як зазначає представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», у квітні 2018 року напрямком "Фінансовий моніторинг" Приватбанку було проведено аналіз фінансових операцій та діяльності ряду клієнтів юридичних та фізичних осіб, в тому числі ТОВ АИДА 2010, де ОСОБА_1 була директором.
Напрямком "Фінансовий моніторинг" Приватбанку було встановлено, що характер фінансових операцій ТОВ АИДА 2010, де ОСОБА_1 була директором та інших клієнтів носить ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу та наражає на ризик застосування до Банку відповідних заходів впливу. Додатково виявлені ознаки фіктивності. На запит Банку, щодо надання додаткової інформації для проведення поглибленого аналізу клієнтами не було надано відповіді.
У подальшому, шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та відповідного аналізу, в тому числі за рахунок порівняння пов`язаних контрагентів, вигодонабувачів, підприємств з ознаками фіктивності, банківських відділень, касирів, підконтрольних осіб, дат та часу зняття готівкових коштів, осіб які їх знімають, тощо, встановлено, що невстановленими у теперішній час організаторами вказаного злочину створено (придбано) нові (інші) підприємства з ознаками фіктивності та залучено інших (додаткових) осіб для продовження вчинення злочинів, маскування своїх дій і в подальшому уникнення від кримінальної відповідальності.
Так, встановлено осіб і підприємства на рахунки яких перераховуються грошові кошти підприємствами реального сектору економіки за нібито виконані послуги, поставлені товари, тощо, з подальшою метою отримати ці кошти у готівковому вигляді та ухилення від сплати податків. Зокрема, рахунки ТОВ АИДА2010 використовувалися для вчинення фіктивних правочинів (укладення безтоварних договорів про постачання товарів та надання послуг) та перерахування на рахунки останніх підприємствами різноманітних форм власності реального сектору економіки грошових коштів з метою подальшого їх переведення в готівку в різноманітних банківських установах на території м. Одеси та повернення замовникам за вираховуванням раніше обумовленого відсотка.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що в банківській установі Южне ГРУ ПАТ КБ Приватбанк м. Одеси (МФО 328704) відкрито банківські рахунки підприємств, серед яких ТОВ АИДА 2010, директором якого була позивачка ОСОБА_1 .
Враховуючи вищезазначене та відомості, які були отримані Банком під час вивчення фінансових операцій ТОВ АИДА2010 та його посадових осіб, керуючись ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.1, ч.2 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» , Банк використав своє право, закріплене у ч.2 ст.1075 ЦК України та прийняв рішення про розірвання ділових стосунків з ОСОБА_1 , згідно із яким будуть розірвані раніше укладені договори та закриті поточні рахунки. Про таке рішення ПриватБанк повідомляв ОСОБА_1 тричі: 14.02.2017 року, 20.04.2017 року та 18.04.2018 року, що пдтверджується листами-повідомленнями, які містяться вматеріалах справи.
У листах-повідомленнях ПАТ КБ «Приватбанк» повідомляв ОСОБА_1 про причини розірвання ділових відносин та наголошував, що для перерахування залишків коштів, які містяться на рахунках Банку (в тому числі депозит), ОСОБА_1 необхідно у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення звернутися до будь-якого відділення Банку та надати документи за переліком, заповнити актуалізовану анкету-опитувальник, надати заяву із реквізитами про перерахування залишків коштів у іншу банківську установу. ПАТ КБ «Приватбанк» звертав увагу позивачки, що у разі незвернення до Банку у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, вступає в дію тариф - комісія за обслуговування поточного рахунку(ів) Клієнта, щодо якого встановлено неприйнятно високий рівень ризику, яка стягується щомісячно протягом 6 місяців у розмірі щомісячного платежу 17% від суми коштів, що знаходилися на рахунку(ах) Клієнта на 31 день від направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку.
Перший лист-повідомлення, датований 14.02.2017 року на адресу ОСОБА_1 було направлено «Укрпоштою» 17.02.2017 року, однак позивачка і досі не звернулася до Банку із документами для ідентифікації та верифікації, не надала реквізитів для перерахування залишків коштів (в тому числі на депозитному рахунку) . З огляду на таке, починаючи із 03.08.2017 року (понад шість місяців очікування) ПАТ КБ «Приватбанк» почав нараховувати та списувати Комісію за обслуговування поточного рахунку (ів) Клієнта, щодо яково встановлено неприйнятно високий рівень ризику (стягується щомісячно протягом 6 місяців у розмірі щомісячного платежу 17% від суми коштів, що знаходилися па рахунку(ах) Клієнта на 31 день від направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку) - як про те тричі попереджав у листі-повідомленні. Банк керувався пунктом 1.1.3.2.42 Умов та Правил надання Банківських послуг, чинним у редакції станом на серпень 2017 року (місяць першого списання комісії у розміри 17%).
Залишок коштів на депозитному рахунку позивачки ОСОБА_1 станом на 31 день від відправлення першого листа-повідомлення становив 2271,01 доларв США. Комісія у сумі 17%-386 доларів США списувалась Банком з рахунку позивачки протягом серпня 2017 року січня 2018 року за рахунок залишку депозиту. Наразі залишків на рахунку позивачки ОСОБА_1 не має. З огляду на вищезазначене, представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими, такими, що не грунтуютьсяна нормах чинного законодавства, а отже задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Коде
Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
Відповідно до п.1 вказаного договору, Клієнт (позивач) передає, а Банк (відповідач) приймає грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США - вклад, на строк 6 місяців до 20.04.2010 року включно. В якості додаткового документу, підтверджуючого внесення коштів на депозит, відповідач видав позивачці електронну ощадну книжку № НОМЕР_2 , що дозволяє отримати в банкоматах ПАТ КБ «Приватбанк» інформацію про суму вкладу та відсотках до виплати. Для внесення суми вкладу Банк відкриває Клієнту особистий рахунок № НОМЕР_3 . Процентна ставка за вкладом складає 12,5% річних. Період нарахування процентів за вкладом - 1 місяць, мінімальний строк вкладу - 6 місяців. Відповідно до п. 2 Договору, нарахування відсотків за вкладом починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів в Банк, та проводиться за кожен календарний день виходячи з фактичної кількості днів в році за ставкою, вказаною в п.1 з урахуванням п.п. 6.7 даного договору.
Згідно з п. 6 Договору, у разі, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу, Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу (письмово у відділенні банку або за телефоном клієнтської підтримки ( НОМЕР_4 або НОМЕР_5 ) вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в п. 1 даного договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки Клієнта в Банк. При цьому відрахування нового строку вкладу та нового мінімального строку вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення минулого строку вкладу.
Відповідно до п. 7 Договору, сторони мають право достроково розірвати договір відповідно до діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою Клієнта до спливу мінімального строку вкладу з дати початку/продовження строку вкладу, Клієнту повертається сума вкладу та сплачуються відсотки, нараховані за ставкою вкладу «до запитання», за фактичний строк користування вкладом. При витребуванні вкладу після закінчення мінімального строку вкладу з дати початку продовження строку вкладу, але до закінчення строку вкладу, Клієнту повертається сума вкладу та сплачуються відсотки, нараховані виходячи з діючої відсоткової ставки за вкладом, помноженої на коефіцієнт 0,5.
Також, відповідачем АТ КБ «Приватбанк» було видано позивачці ОСОБА_1 картку для виплат № НОМЕР_1 , на яку надходила пенсія (заробітна плата) позивачки.
Предметом спору в даній цивільній справі є спірні правовідносини, що виникли на підставі договору банківського строкового вкладу, а матеріально-правові вимоги позивачки ОСОБА_1 пов`язані із невиконанням відповідачем умов договору депозиту.
В силу приписів ст.ст.2, 10, 11, 264 ЦПК України, перед судом стоїть низка завдань та питань під час ухвалення рішення, зокрема вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Враховуючи зміст заявлених позовних вимог, суд повинен встановити, чи були законні підстави у відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» для розірвання договорів і закриття рахунків позивачки, а також законні підстави для списання комісії за обслуговування рахунків позивачки після надіслання на її адресу повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків.
Так, як зазначає представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», у квітні 2018 року напрямком "Фінансовий моніторинг" Приватбанку було проведено аналіз фінансових операцій та діяльності ряду клієнтів юридичних та фізичних осіб, в тому числі ТОВ АИДА 2010, де ОСОБА_1 була директором.
Напрямком "Фінансовий моніторинг" Приватбанку було встановлено, що характер фінансових операцій ТОВ АИДА 2010, де ОСОБА_1 була директором та інших клієнтів носить ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу та наражає на ризик застосування до Банку відповідних заходів впливу. Додатково виявлені ознаки фіктивності. На запит Банку, щодо надання додаткової інформації для проведення поглибленого аналізу клієнтами не було надано відповіді.
У подальшому, шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та відповідного аналізу, в тому числі за рахунок порівняння пов`язаних контрагентів, вигодонабувачів, підприємств з ознаками фіктивності, банківських відділень, касирів, підконтрольних осіб, дат та часу зняття готівкових коштів, осіб які їх знімають, тощо, встановлено, що невстановленими у теперішній час організаторами вказаного злочину створено (придбано) нові (інші) підприємства з ознаками фіктивності та залучено інших (додаткових) осіб для продовження вчинення злочинів, маскування своїх дій і в подальшому уникнення від кримінальної відповідальності.
Так, встановлено осіб і підприємства на рахунки яких перераховуються грошові кошти підприємствами реального сектору економіки за нібито виконані послуги, поставлені товари, тощо, з подальшою метою отримати ці кошти у готівковому вигляді та ухилення від сплати податків. Зокрема, рахунки ТОВ АИДА2010 використовувалися для вчинення фіктивних правочинів (укладення безтоварних договорів про достачання товарів та надання послуг) та перерахування на рахунки останніх підприємствами різноманітних форм власності реального сектору економіки грошових коштів з метою подальшого їх переведення в готівку в різноманітних банківських установах на території м. Одеси та повернення замовникам за вираховуванням раніше обумовленого відсотка.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що в банківській установі Южне ГРУ ПАТ КБ Приватбанк м. Одеси (МФО 328704) відкрито банківські рахунки підприємств, серед яких ТОВ АИДА2010, директором якого була позивачка ОСОБА_1 .
Враховуючи вищезазначене та відомості, які були отримані Банком під час вивчення фінансових операцій ТОВ АИДА2010 та його посадових осіб, керуючись ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.1, ч.2 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванниі розповсюдження зброї масового знищення» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), Банк використав своє право, закріплене у ч.2 ст.1075 ЦК України та прийняв рішення про розірвання ділових стосунків з ОСОБА_1 , згідно із яким будуть розірвані раніше укладені договори та закриті поточні рахунки. Про таке рішення ПриватБанк повідомляв ОСОБА_1 тричі: 14.02.2017 року, 20.04.2017 року та 18.04.2018 року, що пдтверджується листами-повідомленнями, які містяться в матеріалах справи.
У листах-повідомленнях ПАТ КБ «Приватбанк» повідомляв ОСОБА_1 про причини розірвання ділових відносин та наголошував, що для перерахування залишків коштів, які містяться на рахунках Банку (в тому числі депозит), ОСОБА_1 необхідно у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення звернутися до будь-якого відділення Банку та надати документи за переліком, заповнити актуалізовану анкету-опитувальник, надати заяву із реквізитами про перерахування залишків коштів у іншу банківську установу. ПАТ КБ « Приватбанк» звертав увагу, що у разі незвернення до Банку у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, вступає в дію тариф - комісія за обслуговування поточного рахунку(ів) Клієнта, щодо якого встановлено неприйнятно високий рівень ризику, яка стягується щомісячно протягом 6 місяців у розмірі щомісячного платежу 17% від суми коштів, що знаходилися на рахунку(ах) Клієнта на 31 день від направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку.
Перший лист-повідомлення, датований 14.02.2017 року на адресу ОСОБА_1 було направлено Укрпоштою 17.02.2017 року, однак позивачка і досі не звернулася до Банку із документами для ідентифікації та верифікації, не надала реквізитів для перерахування залишків коштів (в тому числі на депозитному рахунку) . З огляду на таке, починаючи з 03.08.2017 року (понад шість місяців очікування) ПАТ КБ «Приватбанк» почав нараховувати та списувати Комісію за обслуговування поточного рахунку (ів) Клієнта, щодо якого встановлено неприйнятно високий рівень ризику (стягується щомісячно протягом 6 місяців у розмірі щомісячного платежу 17% від суми коштів, що знаходилися па рахунку(ах) Клієнта на 31 день від направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку) - як про те тричі попереджав Банк у листі-повідомленні. Банк керувався пунктом 1.1.3.2.42 Умов та Правил надання Банківських послуг, чинним у редакції станом на серпень 2017 року (місяць першого списання комісії у розміри 17%).
Залишок коштів на депозитному рахунку позивачки ОСОБА_1 станом на 31 день від відправлення першого листа-повідомлення становив 2271,01 доларів США. Комісія у сумі 17%-386 доларів США списувалась Банком з рахунку позивачки протягом серпня 2017 року січня 2018 року за рахунок залишку депозиту. Наразі залишків на рахунку позивачки ОСОБА_1 не має, що підтверджуться виписками по рахунку позивачки ОСОБА_1 , наданих до суду представником відповідача.
В ході розгляду даної справи, судом у відповідності до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.
Суд уважно розглянув всі заяви та клопотання сторін, жодного не залишив поза увагою, по кожній заяві з процесуальних питань було винесено відповідне процесуальне рішення.
Зокрема, судом було задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 про витребування доказів щодо руху коштів по рахункам, які неодноразово надсилались на адресу відповідача та були ним отримані згідно повідомлень про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, проте ухвалу суду щодо витребування доказів відповідачем виконано не було.
В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.229 ЦПК України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Присутня в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст.81 ЦПК України та висловила думку щодо можливості вирішення справи по суті без надання витребуваних доказів від відповідача.
Враховуючи положення ст.ст.12, 81 ЦПК України, якими в цивільному судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.
Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно ч.1 ст.1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ N 516 від 03.12.2003 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до п.п. 1.8, 1.9, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492 (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать: рахунки за спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України; поточні рахунки типу "Н", що відкриваються в національній валюті офіційним представництвам і представництвам юридичних осіб - нерезидентів, які не займаються підприємницькою діяльністю на території України; поточні рахунки типу "П", що відкриваються в національній валюті постійним представництвам; інвестиційні рахунки, що відкриваються нерезидентам-інвесторам в уповноважених банках України відповідно до вимог цієї Інструкції для здійснення інвестиційної діяльності в Україні, а також для повернення іноземної інвестиції та прибутків, доходів, інших коштів, одержаних іноземним інвестором від інвестиційної діяльності в Україні.
Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору. До вкладних (депозитних) рахунків також належать пенсійні депозитні рахунки, що відкриваються фізичним особам відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" для накопичення заощаджень на виплату пенсії.
Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис. Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.
У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу; сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок; строк зберігання коштів (за строковим вкладом); розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін; умови дострокового розірвання договору; інші умови за погодженням сторін.
З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в Цивільному кодексі України, та інших нормативно-правових актах в сфері банківської діяльності, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.
Окрім того, чиним законодавством України регламентований порядок та підстави для розірвання договору банківського рахунка.
Зокрема, згідно ч.1 ст.1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.
Як передбачено частинами 2,3 ст.1075 ЦК України, банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка: 1) якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це; 2) у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором; 3) у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; 4) в інших випадках, встановлених договором або законом. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою чи в порядку, встановленому законом, перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.
Вдповідно до ч.4 ст.1075 ЦК України, банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі: відсутності операцій за рахунком клієнта протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на цьому рахунку; наявності підстав, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.
Згідно ст.63 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року, Національний банк України під час здійснення нагляду за діяльністю банків проводить перевірку банків з питань дотримання ними вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, та достатності заходів для запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, та фінансуванню тероризму.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єктами первинного фінансового моніторингу є, зокрема, банки, страховики (перестраховики), страхові (перестрахові) брокери, кредитні спілки, ломбарди та інші фінансові установи.
Відповідно до ч.7 ст.9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію та/або офіційні документи, необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Згдно п.3 ч.2 ст.6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний забезпечувати виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, в процесі, в день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення, зокрема з використанням засобів автоматизації. Особливості та строки виявлення суб`єктами первинного фінансового моніторингу фінансових операцій залежно від специфіки їх діяльності можуть встановлюватися нормативно-правовими актами суб`єктів державного фінансового моніторингу, які відповідно до цього Закону виконують функції державного регулювання і нагляду за суб`єктами первинного фінансового моніторингу.
Згідно ч.1 ст.8 ЗаконуУкраїни «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 року, суб`єкт первинного фінансового моніторингу (крім спеціально визначених суб`єктів первинного фінансового моніторингу, що провадять свою діяльність одноособово, без утворення юридичної особи) з урахуванням вимог законодавства, результатів національної оцінки ризиків та оцінки ризиків, притаманних його діяльності, розробляє, впроваджує та оновлює правила фінансового моніторингу, програми проведення первинного фінансового моніторингу та інші внутрішні документи з питань фінансового моніторингу (далі - внутрішні документи з питань фінансового моніторингу) і призначає працівника, відповідального за його проведення (далі - відповідальний працівник). Внутрішні документи з питань фінансового моніторингу повинні містити процедури, достатні для забезпечення ефективного управління ризиками, а також для запобігання використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення.
Відповідно до ч.2 ст.8 ЗаконуУкраїни «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 року суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою.
Отже, у відповідності до законодавства, яке діяло на моент виникнення спірних правовідносин та норм чинного законодавства відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності до п.3 ч.2 ст.1075 ЦК України щодо розірвання ділових стосунків з ОСОБА_1 , згідно з яким були розірвані укладені договори та закриті поточні рахунки.
Про своє рішення відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив позивачку ОСОБА_1 шляхом надіслання на її адресу відповідних повідомлень від 14.02.2017 року, 20.04.2017 року, 18.04.2018 року.
У даних листах-повідомленнях представник позивача наголошував, що для перерахування залишків коштів, які містяться на рахунках Банку (в тому числі депозит), позивачці ОСОБА_1 необхідно у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення звернутися до будь-якого відділення Банку та надати документи за переліком, заповнити актуалізовану анкету-опитувальник, надати заяву із реквізитами про перерахування залишків коштів у іншу банківську установу. ПАТ КБ «Приватбанк» звертав увагу, що у разі незвернення до Банку у строк 30 днів від дня надсилання цього повідомлення, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, вступає в дію тариф - комісія за обслуговування поточного рахунку(ів) Клієнта, щодо якого встановлено неприйнятно високий рівень ризику, яка стягується щомісячно протягом 6 місяців у розмірі щомісячного платежу 17% від суми коштів, що знаходилися на рахунку(ах) Клієнта на 31 день від направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку.
Однак позивачка ОСОБА_1 і досі не звернулася до Банку із документами для ідентифікації та верифікації, не надала реквізитів для перерахування залишків коштів (в тому числі на депозитному рахунку). З огляду на таке, починаючи із 03.08.2017 року (понад шість місяців очікування) ПАТ КБ «Приватбанк» почав нараховувати та списувати Комісію за обслуговування поточного рахунку Клієнта, щодо яково встановлено неприйнятно високий рівень ризику (стягується щомісячно протягом 6 місяців у розмірі щомісячного платежу 17% від суми коштів, що знаходилися па рахунку(ах) Клієнта на 31 день від направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку ) - як про те тричі попереджав у листі-повідомленні. Банк керувався пунктом 1.1.3.2.42 Умов та Правил надання Банківських послуг, чинним у редакції станом на серпень 2017 року (місяць першого списання комісії у розміри 17%): «У разі, якщо Клієнт, щодо якого Банком встановлено неприйнятно високий рівень ризику, не звернувся до Банку протягом 30 днів від дня надсилання Клієнту повідомлення про розірвання договору та закриття рахунку, - такий Клієнт зобов`язується сплатити Банку винагороду за обслуговування рахунка (ів) відповідно до Тарифів Банка.
За наявності у Клієнта заборгованості за іншими договорами із Банком, з метою дострокового виконання цих зобов язань Клієнт доручає Банку першочергово списувати кошти з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, до настання термінів платежів за ними договорами, а також списувати кошти з рахунків до настання термінів платежів з погашення заборгованості перед Банком за іншими договорами Клієнта у розмірах, визначених цими договорами, у межах платіж ного ліміту картрахунків, після чого доручає Банку здійснювати списання винагороди за обслуговування рахунка (ів) відповідно до Тарифів Банка.» Комісія за обслуговування поточного рахунку(ів) Клієнта, щодо якого встановлено неприйнятно високий рівень ризику, стягується щомісячно (в останній день .місяця) протягом шести місяців у розмірі щомісячного платежу: 17 % від суми коштів, що знаходилась на рахунку(ах) Клієнта на 31 день від дня направлення повідомлення Клієнту про розірвання договору та закриття рахунку, при цьому в шостий місяць сплати комісії вона дорівнює залишку коштів на рахунку (ах) Клієнта.
Згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, до загальних засад цивільного судочинства віднесено справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
За змістом п.41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.
Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
За весь час розгляду справи стороною позивачки ОСОБА_1 не доведено належним чином як саме відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» порушив її права та законні інтереси, так, матеріали справи навіть не міститься письмова відмова відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» щодо виплати коштів позивачці.
Під час розгляду даної справи ані позивачкою ОСОБА_1 , ані її представником адвокатом Галайчук А.С. не було підтверджено обґрунтованість підстав для звернення до суду з метою захисту цивільних прав, та головне, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог та спростування доводів сторони відповідача, отже підстав для задоволення зменшених позовних вимог позивачки ОСОБА_1 суд не вбачає.
Європейський суд з захисту прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат
Враховуючи вищезазначене, оскільки ані позивачкою ОСОБА_1 , ані її представником адвокатом Галайчук А.С. до суду не було надано, а судом не здобуто протягом розгляду справи належних та допустимих доказів того, що внаслідок протиправних дій відповідача останній було завдано майнової шкоди шляхом неповернення грошових коштів, які перебували на рахунках позивачки, суд приходить до обгрунтованого висновку, що зменшені позовні вимоги позички є необґрунтованими, такими, що не грунтуються на вимогах діючого законодавства, а отже не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до частин 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскльки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.
Судові витрати з отримання позивачкою ОСОБА_1 правової допомоги, слід залишити за позивачкою.
Керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 1058, 1059, 1075 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», ст.ст. 4, 12-13, 137, 258, 259, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту та процентів та повернення безпідставно списаних грошових коштів відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Повний текст данного рішення складено та проголошено 19.02.2021 року об 11:00 годині.

Суддя