Справа № 331/3676/18
Провадження № 2/331/17/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

представника позивача- ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2

співвідповідача - ОСОБА_3

представника співвідповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в червні 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив встановити факт сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з січня 1995 року по жовтень 2008 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у період із січня 1995 року по жовтень 2008 року фактично проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 . Від цих стосунків ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась спільна дитина ОСОБА_6 . Вони разом не лише проживали та вели господарство, а також для того, щоб прогодувати сім`ю розпочали свій спільний бізнес, для чого вона навіть стала на облік у державних контролюючих органів як фізична особа підприємець. У свою чергу Відповідач маючи намір втілити свою мрію із ведення бізнесу у сфері надання послуг ресторанного бізнесу, підшукав підходяще для таких цілей майно за адресою: АДРЕСА_1 , та придбав його на підставі відповідного договору від 02.12.1998 року.

Однак для повноцінного функціонування придбаного Відповідачем майна необхідно було провести реконструкцію вказаного майна, і після цієї реконструкції ввести його в експлуатацію, що у свою чергу потребувало значних капіталовкладень та часу. Так, вони 23.12.1999 року придбали нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Через деякий час після придбання цього приміщення ними було завершено всі необхідні процедури із оформлення необхідних дозволів та інших документів необхідних для функціонування кафе. Вона залишалась власником приміщення по АДРЕСА_2 після його переобладнання під кафе , однак діюче кафе було передано в користування Відповідача. Така передача в користування кафе була необхідна виключно для того, щоб саме Відповідач міг офіційно здійснювати в ньому господарську діяльність, а доходи отримані від неї направляв на реконструкцію придбаної ним нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, вони із відповідачем вживали всіх можливих заходів для закінчення реконструкції об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , та саме вона готувала всі необхідні документи для отримання дозволів на здійснення реконструкції, а у подальшому і здійснення самої реконструкції.

Однак, на початку жовтня 2008 року їй від найнятих ними працівників випадково стало відомо, про те, що чоловік її зраджує із найнятим нею барменом - ОСОБА_7 , крім того з`ясувалось, що ОСОБА_7 навіть народила від відповідача дочку і Відповідач визнав себе її батьком. Дізнавшись вказані обставини у них у сім`ї виник скандал за результатами якого між ними були припиненні будь - які відносини, і Відповідач виселився від неї та оформив шлюб із ОСОБА_7 , котра після шлюбу навіть взяла його прізвище - ОСОБА_8 .

Оскільки, належне відповідачеві приміщення за адресою АДРЕСА_1 набуте у період фактичних шлюбних відносин й на його реконструкцію потрачені грошові кошти отримані від експлуатації належного їй майна по АДРЕСА_2 , вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя в порядку положень ст. 60, ст.62 та ст.74 Сімейного кодексу України, а тому звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 12 червня 2018 року провадження по справі відкрите, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29 серпня 2018 року провадження по справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі 331/8757/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 09 січня 2019 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку справи 331/8757/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 16 січня 2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті .

У вступному слові представник позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав, зазначив, що дійсно проживав з ОСОБА_5 у спірний період однією сім`єю без реєстрації шлюбу , а також не оспорював придбання в цей період нежитлового приміщенняі за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить закону, а тому відповідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України приходить до висновку про відмову у прийняття визнання відповідачем позову.

Залучений по справі співвідповідач ОСОБА_3 та її представник позов не визнали , в наданих суду поясненнях просили в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року у справі 331/8757/14-ц встановлено факт спільного сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з лютого 2005 року по 25 жовтня 2008 року без реєстрації шлюбу та визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину спірного нерухомого майна.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 суду пояснили, що в період з 1995 року по 2007 рік ОСОБА_2 проживав фактичним подружнім життям з ОСОБА_5 . Спочатку вони проживали за адресою: АДРЕСА_3 . В 1997 році у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилася дочка - ОСОБА_6 . ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вели спільне господарство , займалися підприємницькою діяльність, для чого придбали кафе за адресою: АДРЕСА_2 . Також, ними спільно було розпочато будівництво авто мийки та кафе за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, свідок ОСОБА_12 пояснив, що в 2004 році допомагав ОСОБА_5 та ОСОБА_2 продати квартиру в ОСОБА_14 , яка залишилася позивачу у спадщину і зазначені грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США були витрачені на будівництво .

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, пояснення свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, та підтверджено поясненнями свідків, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 1995 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, що підтверджено показаннями свідків, не оспорювалося сторонами.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦС Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 народила доньку ОСОБА_6 , батьком дитини є ОСОБА_2 ..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від від 13 грудня 2016 року у справі 331/8757/14-ц встановлено факт спільного сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з лютого 2005 року по 25 жовтня 2008 року без реєстрації шлюбу, визнано нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано на ОСОБА_2 спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є:спільне проживання чоловіка і жінки;спільний побут;взаємні права і обов`язки.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто:наявність спільних витрат;спільний бюджет;спільне харчування;купівля майна для спільного користування;участі у витратах на утримання житла, його ремонт;надання взаємної допомоги;наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 січня 2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов:має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років);мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом);відсутній спір про право.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України встановлення факту проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу здійснюється судом в порядку окремого провадження. Норма статті 315 ЦПК України щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки застосовується до правовідносин, які виникли з 01 січня 2004 року (набрання чинності Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року №2947-III).

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги в частині встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у період з січня 1995 року по січень 2004 року задоволенню не підлягають, оскільки до спірних правовідносин в цій частині застосуванню підлягають положення КпШС України, який не передбачав можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Разом з тим, судом встановлено,підтверджено поясненнями свідків та визнано сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 дійсно проживали разом однією сім`ю з , зокрема в період з січня 2004 року по лютий 2005 року , вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Однак, суд зауважує, що факт спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року (дати набрання чинності СК України) можливо встановити в тому випадку , якщо з ним пов`язані юридично значимі наслідки, зокрема, право спільної сумісної власності на майно, придбане чоловіком та жінкою під час такого проживання.

Разом з тим, оскільки факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу в період з січня 2004 року по лютий 2005 року не тягне за собою юридично значимих наслідків для ОСОБА_5 , то позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Згідно із статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року у справі 331/8757/14-ц встановлено факт спільного сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з лютого 2005 року по 25 жовтня 2008 року без реєстрації шлюбу.

Отже, позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з відповідачем у період із лютого 2005 року по жовтень 2008 року суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено факт спільного сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 в цей період без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 .

Також, слід зазначити, що за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати нерухоме майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Крім того, суд звертає увагу, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року у справі 331/8757/14-ц визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину зазначеного нежитлового приміщення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 30 червня 2021 року.

Суддя: О.Є. Жукова