Постанова

Іменем України

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 161/13429/20

провадження № 61-2955св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни до актового запису; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500,00 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що з вересня 2016 року до липня 2019 року вона проживала у періодичних відносинах з відповідачем, у яких у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки шлюб між сторонами не був укладений, запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

З огляду на те, що відповідач не бажає визнавати своє батьківство, дитина перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча є працездатним і може надавати таку допомогу, позивач просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням від 17 листопада 2020 року позов задовольнив частково. Визнав ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язав внести зміни до актового запису від 20 червня 2017 року № 1477 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, виключивши відомості про батька ОСОБА_5 та зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 . Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000,00 грн щомісяця починаючи з 21 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення про стягнення аліментів за один місяць допустив до негайного виконання. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване визнанням відповідачем батьківства щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки дитина проживає з матір`ю і перебуває на її утриманні, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти в розмірі 2 000,00 грн на дитину щомісяця до її повноліття.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Волинський апеляційний суд постановою від 20 січня 2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2020 року в частині визначеного розміру аліментів змінив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500,00 грн щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував фактичні обставини справи, а саме що відповідач має трьох неповнолітніх дітей, на утримання яких рішенням суду стягнені аліменти, а також стан його здоров`я та розмір заробітної плати.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання внести зміни до актового запису від 20 червня 2017 року № 1477 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, виключивши відомості про батька ОСОБА_5 та зазначити батьком дитини ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржувалося, тому не було предметом апеляційного перегляду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 23 лютого 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що, приймаючи оскаржувану постанову, апеляційний суд допустив помилкове застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зменшуючи розмір аліментів на дитину, суд апеляційної інстанції помилково взяв до уваги середній розмір заробітної плати відповідача, адже такий висновок суперечить наявним у справі письмовим доказам.

Суд апеляційної інстанції врахував посилання відповідача на його незадовільний стан здоров`я, тривале лікування та наявність у нього хвороби, яка потребує лікування, однак захворювання на туберкульоз мало місце в минулому і на момент судового спору медиками не діагностовано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

14 квітня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луцьку Волинської області народила доньку ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 не заперечує того, що він є батьком малолітньої ОСОБА_4 , яка проживає разом з ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2017 року, ухваленим у справі № 161/643/17, стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/2 частини всіх видів доходів щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2017 року та до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

ОСОБА_2 має хворобу, яка потребує лікування, що підтверджено консультаційним висновком спеціаліста.

ОСОБА_2 працює на посаді комплектувальника проводів на підприємстві «Кромберг Енд Шуберт Україна ЛУ», його середня заробітна плата становить 6 000,00 грн, з яких половина відраховується на виконання рішення про стягнення аліментів.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не

підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 січня 2020 року - 1 779,00 грн, з 01 липня - 1 859,00 грн, з 01 грудня - 1 921,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини до 6 років: з 01 січня 2021 року - 1 921,00 грн; з 01 липня 2021 року - 2 013,00 грн; з 01 грудня 2021 року - 2 100,00 грн.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Встановивши, що на утриманні у відповідача знаходяться троє малолітніх дітей, які народилися в попередньому шлюбі, взявши до уваги стан його здоров`я, а також виходячи з обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, апеляційний суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру стягнених судом першої інстанції аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 з 2 000,00 грн до 1 500,00 грн. Встановлюючи такий розмір аліментів, апеляційний суд врахував вимоги частини другої статті 182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного

вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

В. С. Жданова

Є. В. Коротенко