ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року

м.Суми

Справа №589/2102/18

Номер провадження 22-ц/816/852/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сердюк Оксани Валентинівни на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 березня 2021 року в складі судді Євдокімової О.П. ухвалене в м. Шостка, повний текст якого складено 19 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доОСОБА_2 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті її батька - ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Вона і відповідач є спадкоємцями цієї спадщини, однак так як її батько перебував в безпорадному стані перед смертю, а брат - відповідач не надавав йому допомоги і увесь догляд за батьком ліг на її плечі, то вважає необхідним усунути відповідача від права на спадщину.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 березня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сердюк О.В., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не було вжито заходів щодо належного повідомлення відповідача у справі, не з`ясовано його позицію, тому, на думку позивача, місцевим судом допущено порушення норм процесуального права. Посилається на те, що під час судового розгляду позивач неодноразово піднімала питання щодо місцезнаходження відповідача, його обізнаність щодо наявної в суді справи, оскільки на протязі чотирьох років вона немає жодного зв`язку із братом, є невідомою його позиція, не надані пояснення щодо позову та не з`ясовано питання щодо наявності або відсутності обмежень у представника.

Позивач вважає, що в судовому засіданні було доведено як факт перебування спадкодавця в безпорадному стані, так і факт умисної поведінки відповідача в частині умисного ухилення від виконання своїх обов`язків щодо догляду за батьком.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Мороко С.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 у віці 83 роки (а.с. 12). З копії медичної картки вбачається, що в 2013 році останній захворів і звернувся зі скаргами до лікарні. Йому поставлено д/з «аденома предстательной железы, конкременты простаты», надана медична допомога. Крім цього спадкодавець звертався до лікаря в 2014 році - забій грудної клітини, потім 15 жовтня 2015 року йому рекомендовано обстеження у проктолога. Потім 08 липня 2016 року ОСОБА_3 направлено на стаціонарне лікування з д/з «аденома предстательной железы, острая задержка мочи », виписаний з лікарні з поліпшенням. 08 серпня 2016 року останній звернувся до лікаря зі скаргами на головний біль та запаморочення. Йому поставлено д/з церебросклероз. Лікувався в умовах стаціонару на дому, але ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 21-35).

Позивач та відповідач є дітьми померлого (а.с. 11, 15, 14, 20), тобто спадкоємці першої черги, що не оспорюють сторони у справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем заявлених позовних вимог, оскільки вона не надала суду доказів одночасного настання обставин, зазначених у ч. 5 ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що з 2013 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 померлий ОСОБА_3 звернувся до лікаря лише 4 рази. На лікарняному в цей період перебував двічі в 2016 році по 10 днів.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та положень чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що через наявність хвороби спадкодавець фізично не міг сам себе обслуговувати, потребував постійного нагляду та сторонньої допомоги.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було вжито заходів щодо належного повідомлення відповідача у справі, не з`ясовано його позицію, тому, на думку позивача, місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, а також щодо тверджень про те, що під час судового розгляду позивач неодноразово піднімала питання щодо місцезнаходження відповідача, його обізнаність щодо наявної в суді справи, оскільки на протязі чотирьох років вона немає жодного зв`язку із братом, є невідомою його позиція, не надані пояснення щодо позову та не з`ясовано питання щодо наявності або відсутності обмежень у представника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити слідуюче.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Мороко С.О. зазначив, що відповідач не вбачає у діях суду порушення свої процесуальних прав, дотримується тієї думки, що представник не зловживав своїм становищем, діяв в його інтересах, належним чином інформував про хід розгляду справи та не сприймає відсутність відомостей про його знаходження у рідної сестри як перешкоду у розгляді справи по суті. Вказав, що всі обставини, про які відповідач хотів повідомити, суду першої інстанції відомі та підтверджені показами свідків та письмовими доказами.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сердюк Оксани Валентинівни залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко