Справа №639/249/20
Провадження №2/639/205/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря Волкової С.І.,

представника позивача - Жарової-Тітарьової Л.М.,

представника відповідача - Кундіус Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

20.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача ОСОБА_2 , зазначивши третьою особою Другу Харківську міську державну нотаріальну контору, і просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину наступного майна: квартири АДРЕСА_1 , гаража № НОМЕР_1 літ. «И-1» в гаражному кооперативі «ШАСІ» по АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що його батько ОСОБА_3 , 1945 року народження, знаходився у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 1992 року. В період шлюбу, але за особисті кошти, його батько придбав наступне майно:квартиру АДРЕСА_1 ;гараж № НОМЕР_1 літ. «И-1» в гаражному кооперативі «ШАСІ» по АДРЕСА_2 .Вказане майно було придбане за кошти, які його батько отримав від продажу належного йому дошлюбного майна. Позивач зазначає, що вищевказане майно хоча і було придбано під час перебування його батька у зареєстрованому шлюбі, проте не може вважатися спільної сумісною власністю подружжя, оскільки було набуто ним за особисті кошти, отримані від продажу належного йому дошлюбного майна. Батько, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті позивач і дружина батька ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом і кожний з них має право на 1/2 частину належного йому спадкового майна, а тому позивач вважає, що має право на половину вищевказаного майна, яке належало особисто батькові. 26.12.2019 року позивач отримав із Другої Харківської міської державної нотаріальної контори лист від 19.12.2019 року, згідно якого відповідач подала нотаріусу заяву про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та на гараж № НОМЕР_1 літ. «И-1» в гаражному кооперативі «ШАСІ» по АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що категорично не згоден з претензіями відповідача і її бажанням забрати більшу частину спадку його батька.

У зв`язку з викладеним, позивач, вимушений звернутися до суду з даним позовом, посилаючись на положення ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 15, 1261, 1268-1270 ЦК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

На виконання ухвали суду від 21.01.2020 року позивачем вказані недоліки були усунуті та подано уточнений позов, який ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.02.2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Зобов`язано Холодногірський районний у м. Харкові відділ РАЦС Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Харків надати суду довідку з наступними даними: чи був зареєстрований шлюб в період з 1991 по 1993 роки між гр-ном ОСОБА_3 , 1945 року народження, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язано Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надати суду інформацію, якою повідомити: чи було зареєстровано і на підставі якого правовстановлюючого документу право власності на ім`я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 в період з 1990 по 2000 роки; якщо право власності на вказану квартиру було відчужено від ОСОБА_3 на користь іншої особи, то де, коли саме, на підставі якого правовстановлюючого документу і ким була посвідчена угода; чи було зареєстровано, коли і на підставі якого правовстановлюючого документу право власності на ім`я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 в період з 1990 по 2000 роки; ким була посвідчена угода; з матеріалів інвентаризаційної справи надати завірені копії правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 .

Судом отримана відповідь на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2020 року.

10.08.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.04.2021 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про відвід судді Баркової Н.В. у цивільній справі №639/249/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

У судове засідання 15.06.2021 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 приймала участь у судових засіданнях надала вступне слово, в якому позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини, однак у судове засідання, призначене судом на 15.06.2021 року не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутність, позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 приймала участь у судових засіданнях надала вступне слово, в якому проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, надала письмові пояснення (а.с.106-109), просила у задоволені позову відмовити, однак у судове засідання, призначене судом на 15.06.2021 року не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутність.

Представник третьої особи Другої Харківської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №4 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 05.01.1972 року. Батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.6, 45).

Батько позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою була зареєстрована спадкова справа №64485939, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.7).

Згідно відповіді Холодногірського районного у м. Харкові відділі РАЦС Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Харків від 09.04.2020 року, проведеною перевіркою облікових даних Холодногірського районного у м. Харкові відділі РАЦС Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Харків виявлено актовий запис про шлюб №489 від 28.11.1992 року на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відмітка про розірвання шлюбу відсутня (а.с.63).

В листі від 19.12.2019 року Другої Харківської міської державної нотаріальної контори, адресованому ОСОБА_1 , зазначено, що до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори звернулась з питання видачі свідоцтв про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, яке видається в разі смерті одного з подружжя згідно ст.ст. 60, 63 СК України, після ОСОБА_3 , 1945 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , дружина спадкодавця гр. ОСОБА_2 . Спадкове майно складається з права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; права власності на гараж № НОМЕР_1 в літ. «И-1» Гаражного кооперативу «ШАСІ», розташований по АДРЕСА_2 , яке було набуто в період шлюбу. З посиланням на положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №296/5, ОСОБА_1 повідомлений наступне: якщо від нього не надійде письмове повідомлення про надходження позовної заяви до суду протягом 1 місяця з дня отримання цього листа, нотаріус вправі видати свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, яке видається в разі смерті одного з подружжя згідно ст.ст. 60, 63 СК України (а.с.4-5).

Крім того, згідно з відповіддю КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»

Харківської міської ради від 28.05.2020 року вбачається, про те, в наявних архівних матеріалах інвентаризаційних справ Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради інформація про актуальний стан державної реєстрації права власності відсутня, містяться реєстраційні відомості станом на 31.12.2012 року. Згідно даних відділу збереження технічної документації Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, інвентаризаційна справа на квартиру АДРЕСА_3 не складалася та у відділі відсутня. У відділі обліковуються квартири по АДРЕСА_4 , з літерами будинку. Згідно наявних архівних матеріалів реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 проведено Комунальним підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за ОСОБА_8 (російською мовою) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 01.04.1996 року Харківською товарною біржею «Слобода», р.№Н23-5412.Також повідомлено, що реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 було проведено на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.01.1994 року 2-ю Харківською дистанцією цивільних споруд Південної залізниці,р. №111.Право власності на вищезазначену квартиру перейшло від ОСОБА_8 , ОСОБА_10 (російською мовою) до ОСОБА_11 (російською мовою) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 01.04.1996 Харківською товарною біржею «Слобода», р. № Н23-5411 (а.с.73-74). До відповіді додані ксерокопії правовстановлюючих документів на нерухоме майно по АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 (а.с.75-77).

Зміст доданих до відповіді ксерокопій документів підтверджує, що саме під час шлюбу, укладеного 28.11.1992 рокуміж ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останнім 28.01.1994 року було приватизовано квартиру АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_9 . В подальшому 01.04.1996 року ОСОБА_9 та ОСОБА_3 як продавці уклали договір №Н23-Б411, посвідчений на Харківській товарній біржі «Слобода», купівлі-продажу зазначеної квартири, яку продано за 900000000 крб. без визначення порядку отримання і розподілу цих коштів між продавцями. І того ж дня 01.04.1996 року ОСОБА_3 як покупець уклав договір №Н23-Б412, посвідчений на Харківській товарній біржі «Слобода», купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яку придбав за 700000000 крб. (а.с.75-77).

Відповідно до завіреної підписом позивача копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.01.2015 року, індексний номер 32035324, гараж № НОМЕР_1 літ. «И-1» Гаражного кооперативу «ШАСІ», розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 33, 5 кв.м зареєстрований Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області на праві приватної власності за ОСОБА_3 (а.с.8).

Згідно копій квитанцій до прибуткового касового ордера №520 від 28.06.2019 року, №678 від 03.09.2019 року та №909 від 21.11.2019 року від ОСОБА_8 . Гаражним кооперативом «ШАСІ» прийнято членські внески за 2019 рік (а.с.9). Між тим, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інших доказів в обґрунтування позовних вимог щодо придбання спірної квартири та спірного гаражу під час шлюбу за особисті кошти ОСОБА_8 - суду не надано. Представником позивача адвокатом Жаровою-Тітарьовою Л.М. не заявлялись будь-які інші клопотання, ніж були розглянуті судом, в тому числі про витребування копій матеріалів нотаріальної справи.

Вже під час розгляду справи по суті представником позивача надано суду ксерокопію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.12.2020 року, складену Державним нотаріусом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Теленковою І.В., відповідно до якої ОСОБА_12 , яка діє від імені ОСОБА_1 відмовлено у видачі на ім`я її довірителя свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке було набуто в період шлюбу, що складається з права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; права власності на гараж № НОМЕР_1 в літ. «И-1» Гаражного кооперативу «ШАСІ», розташований по АДРЕСА_2 ; на 1/2 частку вищезазначеного спадкового майна, без урахування права власності дружини спадкодавця гр. ОСОБА_2 на 1/2 частку в спільному майні подружжя, яке видається в разі смерті одного з подружжя згідно ст.ст. 60, 63 СК України, після смерті ОСОБА_3 , 1945 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відмова вчинена з тих підстав, що видача ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , суперечить законодавству України, оскільки не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.123-124)

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, зміна правовідношення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності.

Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст. 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, які зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдовець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, що передбачено ст. 1261 ЦК України.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1267 СК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно зі ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч. 1 Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Спірне квартира придбана позивачем у шлюбі в 1996 році, тобто до 2004 року, і до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення Закону України «Про власність» та Кодексу про шлюб та сім`ю України, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Нормами ст.24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до вимог ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Чинний СК України у ст. 57 визначає майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Так відповідно до ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

Частину першу статті 57 доповнено пунктом 4 згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012\

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Частину першу статті 57 доповнено пунктом 5 згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012\

При цьому положення пункту 4 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним під час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», набрало законної сили 13 червня 2012 року.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Так, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що вказані докази в сукупності не підтверджують факт того, що спадкодавцем ОСОБА_8 спірне спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 та гараж № НОМЕР_1 в літ. «И-1» Гаражного кооперативу «ШАСІ», розташований по АДРЕСА_2 , було придбано під час шлюбу, але за кошти, які належали йому до одруження або за кошти, які належали йому особисто. Отже суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог і виходячи з правового обґрунтування таких вимог у позові, не знаходить передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності саме на 1/2 частину зазначеного вище нерухомого майна, тобто без урахування права власності дружини спадкодавця на половину спільного сумісного майна подружжя, набутого у шлюбі.

Між тим на даний час у суду відсутні належні докази також і для часткового задоволення позовних вимог з приводу визнання права власності позивача на меншу, ніж 1/2 частку спірного нерухомого майна в порядку спадкування, оскільки позивачем та його представником на заявлялось клопотання про витребування всіх необхідних доказів для такого висновку суду, зокрема, матеріалів спадкової справи та оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, для самостійного витребування яких у суду в даному випадку були відсутні процесуальні підстави. При цьому з наданих суду доказів без дослідження інших доказів неможливо зробити однозначний висновок з приводу кола спадкоємців, наявності або відсутності заповіту, часу та форми прийняття спадкоємцями, в тому числі позивачем, спадщини, та інші обставини, встановлення яких необхідно для визнання права власності в порядку спадкування. Крім того, як вбачається зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивач не втратив можливість в позасудовому порядку оформити спадкові права у відповідній частці вже з урахуванням права власності дружини спадкодавця на 1/2 частку в спільному майні подружжя, про що видається свідоцтво в разі смерті одного з подружжя згідно ст.ст. 60, 63 СК України. Отже право позивача у цій частині не знаходиться у стані порушення на даний час і судовому захисту не підлягає

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, у зв`язку з його недоведеністю і необґрунтованістю належними та достатніми доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 11, 10, 12, 13, 76-82, 128, 131, 141, 142, 247, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 1216-1218, 1220-1223, 1218, 1226, 1241, 1268, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 22, 24, 28 КпШС України, ст.ст. 57, 70 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , зареєстрованою за вказаною адресою не значиться;

Третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: м. Харків, м-н Павлівський, буд. 2.

Повне рішення складено 25.06.2021 року.

Суддя Н.В.Баркова