22-ц/804/1590/21
221/1130/17

Головуючий у І інстанції Мохов Є.І.
Єдиний унікальний номер 221/1130/17
Номер провадження 22-ц/804/1590/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Лопатіної М. Ю.,

Ткаченко Т. Б.,

секретар Сікора М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційні скарги заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України та Міністерства оборони України на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 29 березня 2021 року у справі за позовом заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, спричиненої злочином,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону звернувся до суду в інтересах Міністерства оборони України із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в сумі 609 000 грн., спричиненої злочином. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01 липня 2016 року Волноваським районним судом Донецької області ухвалено обвинувальний вирок, яким відповідача ОСОБА_1 засуджено за вчинення кримінальних правопорушення, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України. Внаслідок злочину загинув військовослужбовець ОСОБА_5 . На підставі ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» ІНФОРМАЦІЯ_2 родичам загиблого виплачена одноразова грошова допомога в сумі 609 000 грн. Враховуючи наведене, просив стягнути на користь Міністерства оборони України з відповідача ОСОБА_1 609 000 грн., як з винної особи, в рахунок відшкодування майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 29 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають суттєве значення для справи, а також порушення судом норм матеріального права, просив його скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимог Міністерства юстиції України в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції в супереч вимог ст. 1191 ЦК України не враховано те, що законом прямо передбачена зворотня вимога до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тобто в даному випадку з відповідача на користь позивача. Крім того не погоджується із висновком суду щодо гарантії зі сторони держави здійснювати виплати по відшкодуванню такої шкоди без подальшого права на її регрес.

З рішенням суду першої інстанції також не погодився Східний територіальний відділ Міністерства оборони України та в своїй апеляційній скарзі зазначає, що одноразова грошова допомога була виплачена постраждалим особам внаслідок вчинення ОСОБА_1 саме кримінального правопорушення, а не під час виконання ним службових обов`язків або під час бойових дій, а тому суд невірно з`ясував природу виниклих правовідносин та в порушення норм матеріального права не застосував вимоги ст. 1191 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_1 та треті особи: представник ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Частиною першою статті 417 ЦПК України визначено, що вказівки, які містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року, якою скасовані попередні судові рішення у справі, зазначено, що спори, які пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16).

Як вбачається із змісту позовних вимог, спір між сторонами виник з приводу стягнення з відповідача виплаченої Київським обласним військовим комісаріатом родичам загиблого ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців в розмірі 609 000 грн.

В уточненій позовній заяві позивач зазначав, що спір виник з приводу шкоди, спричиненої Міністерству оборони України вчиненням кримінального правопорушення та просив її відшкодувати на підставі ст. 1191 ЦК України.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Проте апеляційний суд вважає, що оскільки виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців не є відшкодуванням шкоди, завданої іншою особою, та право її зворотної вимоги діючим законодавством не передбачено, до спірних правовідносин мають бути застосовані норми статті 1166 ЦК України.

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Таким чином, незазначення позивачем правової природи заявлених до стягнення коштів може бути підставою для залишення позовної заяви без руху в порядку ст. 174 ГПК, однак у разі її прийняття суд мав застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин (постанова ВС від 13 лютого 2020 року у справі №904/349/19).

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що оскільки відповідач, перебуваючи на публічній службі, завдав шкоди державі в особі Міністерства оборони України, справу необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства, а відтак ухвалене судом першої інстанції рішення необхідно скасувати та провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 374, 367, 377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави у особі Міністерства оборони України та Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 29 березня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої злочином закрити, роз`яснивши, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів, а також право позивача протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи до суду за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.

Судді В. М. Барков

М. Ю. Лопатіна

Т. Б. Ткаченко