СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
Провадження №2/760/2974/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

22 лютого 2021 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Коробенко С.В. розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), Державної казначейської служби України, третя особа: Управління забезпечення примусового виконання рішення у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), про відшкодування шкоди завданої діями органу державної влади.

ІІ. Описова частина

Позивачка ОСОБА_1 в листопаді 2020 року звернулася до суду з позовом до Солом`янського районного ВДВС у м. Києві та Держаної казначейської служби України, в якому просила:

-стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь компенсацію моральної шкоди заподіяної внаслідок дій посадових осіб державної виконавчої служби Солом`янського районного ВДВС у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у сумі 150 000,00 грн;

-стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою від 30.11.2020 відкрито спрощене провадження у справі.

18 грудня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ в справі № 760/29629/19, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення повноліття ОСОБА_3.

21 грудня 2019 року головним державним виконавцем Сорохтей Л.Ю. відкрито виконавче провадження № 60926826, яке в подальшому було передане старшому державному виконавцю Годованюку С.П.

Зазначений виконавець, як вказує Позивачка, протягом тривалого часу жодних виконавчих дій не здійснював.

Позивачка стверджує, що в судовому наказі від 03.12.2019 допущено негайне виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, проте державним виконавцем не виконано наказу ані за один місяць, ані за наступні 5 місяців з дня відкриття виконавчого провадження, що є грубим порушенням прав стягувача та Закону «Про виконавче провадження» та прав стягувача та її дитини на отримання аліментів.

Позивачка, як вона зазначає, оскаржувала бездіяльність державного виконавця Годованюка С.П., і в серпні 2020 року отримала відповідь на скаргу від 20.05.2020 року від в.о. начальника Солом`янського р-н ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), а саме: постанову №60926826 про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 12.08.2020 року. Зазначеною постановою, як вказує Позивачка, встановлено та підтверджено, що старшим державним виконавцем Годованюк С.П. при отриманні довідки про доходи боржника з ТОВ «Транспортна логістична група» невірно здійснено розрахунок заборгованості, у зв`язку із чим порушено вимоги ч. 5 ст. 183 СК України.

Крім того, як стверджує Позивачка, у вересні 2020 року від Міністерства юстиції України надійшла відповідь на її скаргу від 10.07.2020, в якій було зазначено, що за результатами проведеної перевірки дій державного виконавця встановлено, що при здійсненні розрахунків від 03.01.2020, 03.02.2020, 02.03.2020, 01.04.2020, 04.05.2020, 23.06.2020, 01.07.2020, 12.08.2020, ним невірно обчислено розмір заборгованості зі сплати аліментів, а саме: нарахована заборгованість у розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, замість 1/4 частини заробітку (доходу) платника, як визначено виконавчим документом, у тому числі не враховано довідки про доходи боржника, звіти про здійснені відрахування та виплати аліментів із доходів.

Також, за результатами проведеної перевірки в.о. заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Подолянком І.М. 28.08.2020 винесено постанову про результати законності виконавчого провадження, якою дії старшого державного виконавця відділу Годованюка С.П. під час здійснення виконавчого провадження № 60926826 визнано таким, що вчинені з порушеннями вимог ст. 13, ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 розділу XVI Інструкції, а саме: порушено строки прийняття рішень державним виконавцем та вчинення виконавчих дій, несвоєчасно здійсненні заходи щодо отримання інформації про доходи, у тому числі несвоєчасного винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника, не здійснено контроль за бухгалтерією щодо відрахувань аліментів із доходів боржника.

Позивачка також стверджує, що державний виконавець безпідставно оголосив у розшук та наклав арешт на автомобіль Nissan Almera, д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, що належить боржнику ОСОБА_2 , який є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_1 . Зазначеним автомобілем користується Позивачка, про що вона повідомляла, проте той проігнорував даний факт.

Позивач також зазначає, що в.о. начальника відділу Солом`янського районного ВДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко О.П., прикриває незаконні дії та бездіяльність державного виконавця, не здійснює контроль за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень.

Позивачка звертає увагу суду на те, що старшим державним виконавцем Годованюк С.П. Солом`янського районного ВДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) та в.о. начальника Солом`янського районного ВДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко О.П. завдали їй моральних страждань своїми незаконними діями та бездіяльністю.

Наголошує, що вона зазнала значних душевних страждань, пов`язаних із тривалим невиконанням судового наказу від 03.12.2019 виданого Солом`янським районним судом м. Києва по справі № 760/29629/19, порушено її звичайний ритм життя. Позивачка, як вона вказує, змушена протягом тривалого часу приїздити до Солом`янського районного ВДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) ознайомлюватися зі справою та контролювати виконання судового наказу про стягнення з боржника аліментів, звертатися до адвокатів, писати скарги на незаконні дії, нести витрати на правовому допомогу адвоката, витрачати свій час та нерви з метою домогтися відновлення порушених прав.

Позивачка вказує, що станом на 02.11.2020 по ВП № 60926826 сукупний розмір заборгованості боржника зі сплати аліментів внаслідок бездіяльності державного виконавця становить 1641414 грн 98 коп.

Розмір компенсації за спричинену моральну шкоду Позивачка оцінює в 150000 гривень, які вона просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби.

30 грудня 2020 року до суду надійшов відзив Відповідача-1 Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). У відзиві наголошується на тому, що державний виконавець у межах виконавчого провадження № 60926826 здійснював усі необхідні дії, спрямовані на забезпечення належного виконання судового наказу про стягнення аліментів. Разом з тим, державний виконавець, як він вказує, з однієї сторони обмежений положеннями частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України щодо максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнуті з платника аліментів щомісяця (не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку), а з іншої сторони - судовим наказом про стягнення аліментів в розмірі ј частини доходів, який не містить обмеження максимального розміру, що призводить до непорозумінь в частині нарахування розміру аліментів, оскільки ј частина доходів боржника перевищує суму 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Саме такі невідповідності були підставою для задоволення скарг стягувача, хоча виконавець, як він вказує, діяв з огляду на норми чинного закону.

Крім того, Відповідачем-1 у відзиві надано докладний перелік здійснених виконавчих дій в межах виконавчого провадження, а також зазначено поважні причини випадків затримки у їх здійсненні (перебування виконавця у відпустці та на лікарняному).

18 січня 2021 року до суду надійшла відповідь Позивачки на відзив, у якому ОСОБА_1 заперечила викладені Відповідачем аргументи.

Крім того, Позивачка подала клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, у задоволенні якого судом було відмовлено.

Від Відповідача-2 відзиву до суду не надходило. Третя особа пояснень на позов також не надала.

ІІІ. Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всебічно з`ясувавши обставини, на які Позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що з 26 лютого 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, від якого мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 грудня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ в справі № 760/29629/19, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення повноліття ОСОБА_3.

21 грудня 2019 року головним державним виконавцем Сорохтей Л.Ю. відкрито виконавче провадження № 60926826.

03 січня 2020 року державним виконавцем Годованюком С.П. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що моральна шкода Позивачці завдана бездіяльністю державного виконавця в межах виконавчого провадження.

Посилання Позивача щодо неналежного ставлення державного виконавця до своїх обов`язків із забезпечення примусового виконання судового рішення підтверджується:

-постановою №60926826 про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 12.08.2020, складеною в.о. начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), згідно з якою дії старшого державного виконавця Годованюка С.П. визнані такими, що вчинені в порушення вимог ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» ч. 2 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України;

-постановою від 28.08.2020 за №31 в.о. заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Подолянко І.А., якою встановлені наступні порушення в діяльності державного виконавця Годованюка С.П.: порушено строки прийняття рішень державним виконавцем та вчинення виконавчих дій; частини другої статті 18 Закону та частини першої статті 71 Закону, а саме: невірно обчислено розмір заборгованість зі сплати аліментів, оскільки при здійсненні розрахунків від 03.01.2020, 03.02.2020, 02.03.2020, 01.04.2020, 04.05.2020, 23.06.2020, 01.07.2020, 12.08.2020 державним виконавцем нараховано заборгованість не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, замість 1/4 частини заробітку (доходу) платника, як визначено виконавчим документом, у тому числі не враховано довідки про доходи боржника, звіти про здійснені відрахування та виплати аліментів із доходів; частини першої статті 69 Закону та частини другої розділу XVI Інструкції, саме: несвоєчасно здійснено заходи щодо отримання інформації про доходи боржника, у тому числі несвоєчасно винесено постанови про звернення стягнення на доходи боржника, не здійснено контроль за бухгалтерією щодо відрахувань аліментів із доходів боржника.

Зазначені постанови державним виконавцем не оскаржені.

Посилання державного виконавця на те, що судовий наказ від 18.12.2019 суперечить ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, оскільки не містить обмеження розміру аліментів 10 прожитковими мінімумами, суд не бере до уваги, оскільки державний виконавець не здійснив жодних дій з метою усунення даної невідповідності, зокрема, не звертався до суду з заявою про роз`яснення судового рішення, встановлення способу виконання тощо.

Встановлені уповноваженими на перевірку діяльності виконавців органами неправомірні дії державного виконавця Годованюка С.П., очевидно, зашкодили ефективній реалізації Стягувачем своїх прав на виконання судового рішення, у зв`язку з чим посилання ОСОБА_1 на спричинення їй моральних страждань уявляється обгрунтованим. Зазначене підтверджується тим, що внаслідок, в тому числі, неналежного виконання державним виконавцем своїх обов`язків розмір заборгованості Боржника зі сплати аліментів на користь Позивачки станом на 02.11.2020 становив 1641448,96 гривень.

Відповідно до ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні

Європейський суд з прав людини в пункті 100 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Конституційним судом України у рішенні від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державною) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими особами і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

Визнаючи обгрунтованість позиції Позивачки щодо спричинення їй моральної шкоди, суд, між тим, вважає явно завищеним нею розмір компенсації за спричинену їй моральну шкоду. В даному випадку слід виходити з того, що інститут відшкодування моральної шкоди не повинен бути засобом збагачення, навіть за встановленої протиправності дій посадової особи державного органу.

Враховуючи усі обставини справи, суд вважає достатнім, обгрунтованим та розумним розміром компенсації в даному випадку суму в розмірі 5000 гривень.

Крім того, згідно з ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи наявна копія Договору від 17 вересня 2019 року про надання адвокатом правової допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Семашком Д.М. Згідно з наявних розрахунком суми гонорару за надану адвокату допомогу, Позивачкою понесено витрати на оплату його послуг в сумі 10000 гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера (а.с. 61)

Відповідно до частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи відсутність клопотання Відповідачів про зменшення компенсації витрат на правничу допомогу, суд вважає необхідним стягнути компенсацію пропорційно до задоволених до них вимог в розмірі 333,34 гривень (10000 грн Х 5000 грн / 150000 грн).

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 23, 1167, 1174 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди заподіяної внаслідок протиправних дій посадових осіб державної виконавчої служби Солом`янського районного ВДВС у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у сумі 5000,00 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

2.Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію понесених судових витрат в розмірі 333,34 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач-1: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: м. Київ, пр. Повітрофлотський , 76А; ;

Відповідач-2: Державна казначейська служба України, адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ;

Третя особа: Управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: м. Київ, вул. Олекси Тихого, 32; .

Суддя: