Справа № 211/6323/15-ц
Провадження № 2/211/16/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 червня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

за відсутності:

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом ) ОСОБА_1

відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2

третьої особи за первісним позовом ОСОБА_3

представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , ОСОБА_4

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ "Альфа - Банк"звернулось до ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості.

Позов було мотивовано тим, що 06 листопада 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 134/06-КВ/003, та останній було надано кредит у сумі 25 000,00 доларів США з кінцевим терміном до 05.11.2021 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором остання в іпотеку передала належну їй трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Також з ОСОБА_3 06.11.2006 року було укладено договір поруки 134/06-КП/001, за яким останній зобов`язався відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

У порушення умов договору відповідачі свої зобов`язання належним чином не виконали, в результаті чого станом на 05.08.2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 14 305,25 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 310 626,12 грн, за відсотками 2 460,09 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 53 418,80 грн. Крім цього була нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1121,59 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 24 354,34 грн. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків 217,94 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 4732,27 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 вказану суму заборгованості та судовий збір у розмірі 5896,97 грн.

В ході розгляду справи представник ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "Альфа - Банк" уточнив позовні вимоги та звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в останній редакції від 05.01.2016 року до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки , у якій просив в рахунок погашення вказаної заборгованості за кредитним договором №134/06-КВ/003 від 06.11.2006 року в сумі 18104,87 доларів США, що еквівалентно за курсом долару США станом на 05.08.2015 року в сумі 393131,53 грн., звернути стягнення на трикімнатну квартиру, загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах з ціною не нижчою 148545,75 грн., та стягнути з ОСОБА_2 , судовий збір у розмірі 5896,97 грн.

ОСОБА_2 до суду було подано зустрічну позовну заяву до ПАТ "Укрсоцбанку" правонаступником якого є АТ "Альфа - Банк"про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору .

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 25.06.2018 року даний зустрічний позов прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Як вбачається з зустрічних позовних вимог, відповідачка - позивачка ОСОБА_2 , посилаючись на Закон України "Про захист прав споживачів" просить визнати недійсним кредитний договір 134/06-КВ/003 укладений 06.11.2006 р. між нею та банком .

В обґрунтування позовних вимог посилається що Банком порушено її права, як споживача, на інформацію, на безпеку продукції, на рівність у договірних відносинах, а також порушено законодавство України про захист прав споживачів. Кредитний договір суперечить вимогам частини першої статті 524 ЦК України за якою зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Договори споживчого кредитування в іноземній валюті за своєю юридичною природою не є кредитними договорами, а є прикладом договорів позики, предметом яких можуть бути як грошові кошти, так і інші речі, визначені родовими ознаками. Всупереч існуючого законодавства України, при укладені кредитного договору № 134/06-КВ/003 від 06.11.2006 року кредитором було порушено істотну умову договору, яка стосується його предмету, що має наслідком недійсність договору в цілому. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб`єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. При укладанні даного кредитного договору працівники банку запевнили її, що кредит в іноземній валюті - долар, є для неї найбільш вигідним. Також її не було попереджено, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладання договору. Їй не було надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання нею продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей , а саме стійкої вартості оплати за кредит. Крім того банк в односторонньому порядку даним договором залишив за собою право в будь - який час підвищувати процентну ставку. А також передбачив своє право, в разі незгоди позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту. Тобто взявши кредит вона опинилася в умовах, які неможливо виконати. Таким чином, кредитний договір є таким, що укладений під впливом обману з боку банку та має бути визнаний недійсними. Ще в момент підписання договору її поставлено в невигідне та таке, що порушує її права становище, кредитний договір має суттєві невідповідності актам законодавства України. При визнанні недійсним договору споживчого кредиту в іноземній валюті втрачають своє правове значення й інші правочини, укладені на виконання недійсного правочину. Таким правочином може бути, зокрема, іпотечний договір та інші способи забезпечення виконання зобов`язань.

Представник відповідачки-позивачки ОСОБА_2 в наданій суду заяві, просила застосувати до вимог Банку строк позовної давності.

Вважає, що за кредитним договором банк мав право починаючи з 10.03.2010 р. протягом трьох років звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Оскільки останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 було здійснено 10.03.2010 року тому на час звернення банку до суду строк позовної давності закінчився.

Представник позивача-відповідача, заперечуючи проти задоволення зустрічного позову подав пояснення, за яким він не погоджується з твердженнями представник відповідачки-позивачки ОСОБА_2 щодо спливу строку позовної давності, вважає відсутніми підстави для застосування позовної давності, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості , відповідач ОСОБА_2 неодноразово здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, а саме : 20.06.2014 року - погашення нарахованих за кредитом відсотків в сумі 167,71 доларів США та 20.06.2014 року - погашення нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом відсотків в сумі 32,29 доларів США. Отже відповідач неодноразово вчиняла дії до свідчать про визнання нею боргу.

Також представник позивача - відповідача, у наданій суду заяві просив застосувати до зустрічних позовних вимог наслідки порушення строків позовної давності. Під час укладання кредитного договору сторони досягли усіх істотних умов та уклали його 06.11.2006 року, отже на час подачі зустрічного позову, строк позовної давності сплинув та ОСОБА_2 не наведено обставин/ причин котрі б свідчили про поважність його пропуску.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 24.02.2020 року до справи залучено правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «АЛЬФА - БАНК».

Представник позивача ОСОБА_1 (відповідача за зустрічним позовом) до суду не з`явився, раніше звертався до суду з заявою про розгляд справи без присутності представника позивача .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 , а також третя особа за первісним позовом ОСОБА_3 до суду не з`явилися, про слухання справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, установив таке.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 06.11.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №134/06-КВ/003, за яким Банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США, зі сплатою 13% річних, та складено графік погашення основної заборгованості. ( а.с. 5-7).

Згідно п. 1.2 кредитного договору, кредит ОСОБА_2 надавався на придбання трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно п. 2.1 кредитного договору, надання кредиту проводиться шляхом видачі позичальнику готівкових грошей.

Відповідно до п. 3.1.1 кредитного договору, кредитор зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договору відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 і видати позичальнику готівкові гроші в сумі кредиту в порядку, визначеному цим договором.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кошти в розмірі 25 000 доларів США. Отримання кредитних коштів підтверджується заявою на отримання готівки № 79-001 від 06.11.2006 року з підписом ОСОБА_2 (а.с. 10).

Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору на забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає іпотечний договір.

Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту, що визначено пунктом 2.4 даного Договору.

Крім того, 06.11.2006 р., в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Договором кредиту, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Банк уклали Договір поруки №134/06-КП/001, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язався перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за Договором кредиту (а.с.8-9).

Також між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 06 листопада 2006 року укладено іпотечний договір № 134/06-КЗ/003, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 70,9 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 37-38).

22.03.2015 р. Банк надіслав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимогу про погашення заборгованості за договором Кредиту №134/06-КВ/003 від 06.11.2006 р. яка були отримана 02.04.2015 р., про що свідчать підписи на поштовому повідомленні ( а.с. 4).

Як вбачається з розрахунку заборгованості ( а.с. 17-22 ) за кредитним договором № 134/06-КВ/003 від 06.11.2006 р., станом на 05.08.2015 р. становить 18 104,87 долара США, що еквівалентно сумі 393 131,53 грн.. з яких:

- сума заборгованості за кредитом - 14 305.25 долара США, що еквівалентно 310 626,12 грн.;

- сума заборгованості за відсотками - 2 460.09 долара США, що еквівалентно 53418,80 грн.;

- розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 1121,59 долара США, що еквівалентно 24 354,34 грн;

- розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 217,94 долара США, що еквівалентно 4732,27 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено главою 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами стосується звернення стягнення на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Умовами іпотечного договору, укладеного 06 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_2 , предметом якого є надання в іпотеку вказаної квартири, передбачено, що іпотекою за ним забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця за укладеним між ОСОБА_2 та банком договору кредиту від 06 листопада 2006 року, при цьому предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу укладеного 06 листопада 2006 року.

Як вже вище судом зазначалось що відповідно до пункту 1.2 договору кредиту від 06 листопада 2006 року, кредит надається позичальнику на наступні цілі: купівлю трикімнатної квартири адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, зазначене підтверджує той факт, що спірна квартира була придбана за рахунок кредитних коштів і забезпечена іпотекою цього житла.

Таким чином, з урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги з урахуванням їх уточнення, а саме про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають до задоволення.

Разом з тим, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України № 6-58цс від 27 травня 2015 року, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаний Закон носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Таким чином, на підставі викладеного, виконання рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, слід відстрочити до закінчення дії мараторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Щодо клопотання представника відповідачки-позивачки ОСОБА_2 про застосування до позовних вимог Банку наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Абзацом першим частини п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строків виконання.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 р. у справі № 911/3685/17.

Тож письмова заява ОСОБА_2 від 23.06.2015 р., якою остання повідомляла Банк про зобов`язання сплатити борг по опції в сумі 7500,00 доларів США ( а.с. 135), може бути доказом на підтвердження обставин щодо переривання строків позовної давності за кредитним договором № 134/06-КВ/003 від 06.11.2006 р.

Крім того з розрахунку заборгованості вбачається здійснення погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 17-33), зокрема:

20.06.2014 року - погашення нарахованих за кредитом відсотків в сумі 167,71 доларів США;

20.06.2014 року - погашення нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом відсотків в сумі 32,29 доларів США.

Відповідачкою-позивачкою ОСОБА_2 та її представником не доведено походження вказаної заяви від іншої особи, окрім ОСОБА_2 , також не надано суду доказів щодо погашення відсотків 20.06.2014 року, як і не доведено що останній платіж за кредитним договором було здійснено саме 10 березня 2010 року.

Згідно з пунктом 4.5 статті 4 договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених підпунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штрафи, пеню).

Отже судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором було здійснено 20 червня 2014 року. Протягом наступних 60 днів позичальник не виконувала обов`язки, передбачені підпунктами 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору.

Таким чином, враховуючи обов`язковість для сторін умовпункту 4.5 статті 4 договору кредиту, строк користування кредитом відповідачем вважається таким, що сплив, через 60 днів, тобто 20 серпня 2014 року.

Зважаючи на викладене, та враховуючи що Банк звернувся до суду 24.09.2015 року, тобто в тобто в межах строків, визначених ст. 257 ЦК України, а тому клопотання представника відповідачки-позивачки ОСОБА_2 про застосування до позовних вимог АТ "Альфа-Банк" наслідків пропущення строків позовної давності задоволенню не підлягає.

У звязку з викладеним, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь банку понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України у розмірі 5896,97 грн.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2 про захист прав споживача, та визнання кредитного договору № 134/06-КВ/003 від 06.11.2006 року недійсним.

Так, згідно зі статтею 192 ЦК України до грошових коштів-платіжних засобів, які використовуються на території України, окрім грошової одиниці України - гривні, віднесено також іноземну валюту.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та п. 3-7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення банком залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті або їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені кошти як у національній, так і в іноземній валюті. Статтями 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Діючим законодавством не передбачено будь - яких заборон або обмежень на видачу кредитів в іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти як у національній так і в іноземній валюті.

Таким чином, укладення кредитного договору № 134/06-КВ/003 від 06.11.2006 рокув іноземній валюті та використання іноземної валюти як засобу платежу по кредитним зобов`язанням не суперечить вимогами діючого законодавства України.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів».

Стаття 18 цього Закону містить самостійні підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, зокрема їх несправедливості.

За змістом частин п`ятої, шостої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, порушення принципу добросовісності (пункт 6 частини першої статті, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, спричинення істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдання шкоди споживачеві.

Відповідачка позивачка ОСОБА_2 не довела факту введення її в оману під час укладення споживчого кредиту за кредитним договором № 134/06-КВ/003, оскільки перед їх підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписала.

Ніяких зауважень з приводу встановлених умов договору відповідачка - позивачка не зробила при укладенні та прийняла умови кредитного договору, викладені у його тексті, послідовно виконуючи свої обов`язки протягом тривалого строку.

Судом встановлено, що спірний договір споживчого кредиту № 134/06-КВ/003 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; ОСОБА_2 , на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірних договорів та в подальшому виконувала їх умови. Позивач - відповідач, в свою чергу, надав відповідачці- позивачці документи, які передували укладенню кредитних договорів. Зважаючи на те, що в момент укладення договорів кредиту позичальник ніяких зауважень щодо їх змісту чи умов повернення кредиту не висловлювала, ніяких доказів з цього приводу суду не надала, твердження про несправедливість умов договору не заслуговують уваги.

Договірні умови передбачені зазначеним Кредитним договором, не створюють дисбаланс прав та обов`язків на користь будь-якої сторони цієї кредитної угоди, а тому ці умови не можна кваліфікувати, як несправедливі та дискримінаційні, що порушують права відповідачки - позивачки, як споживача фінансових послуг.

Підрахунок сукупної вартості кредиту не становить для відповідачки -позивачки складності, оскільки сторонами договору чітко і зрозуміло обумовлено розмір кредиту, його відсоток, графік погашення кредиту та відповідальність за порушення виконання кредитних умов, тому правові підстави для висновків про введення позивачем - відповідачем відповідачки -позивачки в оману відсутні, а заявлені відповідачкою - позивачкою позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 2.12.2015 р. у справі № 6-1341цс15.

При вирішенні питання щодо визнання кредитного договору недійсним суд враховує також роз`яснення викладені у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 р. у справі №444/484/15-ц (провадження № № 61-10156св18).

За змістом положень ст.11 закону «Про захист прав споживачів» (у редакції із внесеними змінами станом на 13.01.2006 р.), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається в тому числі загальна вартість кредиту для споживача.

Тобто, вимоги ст.11 закону «Про захист прав споживачів» на дату укладення оспорюваного договору №134/06-КВ/003 від 06.11.2006 р., не передбачали обов`язку банку надати детальне зазначення сукупної вартості кредиту в окремому документі.

Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління НБУ від 10.05.2007 р. №168 (набрали чинності 6.06.2007 р.), зобов`язують банки надавати детальну інформацію про сукупну вартість кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто вона необов`язково має бути викладена як окремий документ.

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання Кредитного договору № №134/06-КВ/003 недійсним, відповідно до положень ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України, як укладеного унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договору, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними; позивачка - відповідачка не довела введення її в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписала, умови договору були погоджені сторонами при його укладанні та визнані такими, що не є несправедливими.

За змістом ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо клопотання представника позивача-відповідача ОСОБА_1 про застосування до позовних вимог ОСОБА_2 наслідків пропуску строків позовної давності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_2 було достовірно відомо про укладення кредитного договору №134/06-КВ/003 від 06.11.2006 р., в день його укладення.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 подана 28.12.2015 р., тобто після спливу строків позовної давності визначених ст.257 ЦПК України. Однак, оскільки суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову, то підстав для застосування строків позовної давності не вбачається.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 264-265, 354-355ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Альфа - Банк" до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №134/06-КВ/003 від 06.11.2006 року станом на 05.08.2015 року в сумі 18104,87 доларів США, що еквівалентно за курсом долару США станом на 05.08.2015 року в сумі 393131 (триста дев`яносто три тисячі сто тридцять одна ) грн. 53 коп., яка складається з наступного:

заборгованість по кредиту 14 305.25 доларів США, що в еквіваленті за курсом долару США станом на 05.08.2015 року становить 310626,12 грн.,

заборгованість по відсотках 2460.09 доларів США, що в еквіваленті за курсом долару США станом на 05.08.2015 року становить 53418,80 грн.,

пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1121.59 доларів США, що в еквіваленті за курсом долару США станом на 05.08.2015 року становить 24354,34 грн.,

пеня за несвоєчасне повернення відсотків 217.94 доларів США, що в еквіваленті за курсом долару США станом на 05.08.2015 року становить 4732,27 грн.,

- звернути стягнення на трикімнатну квартиру, загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана в забезпечення кредитних зобов`язань відповідно до іпотечного договору № 134/06-КЗ/003, укладеного 06.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С., зареєстровано в реєстрі за № 4009, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу від 06.11.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С., зареєстровано в реєстрі за № 3999, право власності зареєстроване Комунальнім підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації » 06.11.2006 року, витяг про реєстрацію № 12405419, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною продажу предмета іпотеки встановленої на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не нижчою 148545,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь АТ "Альфа - Банк" , м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, судові витрати за сплачений на користь держави судовий збір в розмірі 5896 грн. 97 коп.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Відстрочити виконання рішення суду в частині реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» до припинення дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 25.06.2021 року.