Провадження № 2/522/5129/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Бойко А.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовомфізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації та штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.11.2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення компенсації та штрафних санкцій, які становлять 170 616,90 грн., згідно заяви про зміну предмету позовної заяви (а.с.81).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.08.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 було укладено договір строк на 5 років (п.6 договору). 12.05.2020 року модель ОСОБА_3 розірвала договір в одноособовому порядку, шляхом надіслання смс в вайбері. Між сторонами були узгоджені договором штрафні санкції за порушення його умов, наслідки його дострокового розірвання. Вказує, що п.7.5.1. договору передбачає повернення матеріальних витрат та плату послуг та сплату штрафних санкцій у розмірі 5% від загальної суми у разі одностороннього розірвання договору. Позивачка зазначає, що модель за період дії договору приймала замовлення від третіх осіб, використовувала контент позивача, перейшла в інше агентство без згоди позивача, також розірвала договір в односторонньому порядку, що тягне за собою накладення штрафних санкцій. Згідно розрахунку позивача сума компенсації за додатком №2 становить 18 428 грн., також агентство вклало в модель 23 778 грн. та додатково 5320 грн. за оплату зйомок, послуг фотографа. Тому, за п.п.7.5.1, 7.5.2 договору модель має сплатити 19616,90 грн. а розмір штрафних санкцій за порушення п.п.3,4 Договору становить 151 000 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2020 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 03.12.2020 року.

У зв`язку з відсутністю даних про сповіщення відповідачів розгляд справи у судовому засіданні 03.12.2020 року було відкладено на 24.02.2021 року.

До суду 24.02.2021 року надійшов відзив від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 , відповідно до якого заперечують проти позову у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що ОСОБА_3 будучи неповнолітньою особою не наділена правом вчиняти правочини на зміну чи розірвання договору. Відповідач не направляла позивачу лист про дострокове розірвання договору. Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач або її донька ухиляються від виконання договору. Позивачем не доказано про співпрацю моделі з іншими агентствами та про понесені витрати на виконання укладеного договору. Заявлений позивачем штраф (151 000 грн.) не відповідає принципу справедливості та розумності, адже заявлені позивачем витрати становлять 23 778 грн.

У зв`язку з перебування головуючого у відпустці, судове засідання призначене на 24.02.2021 року не відбулося. Наступне засідання призначено на 17.03.2021 року.

У судовому засіданні 17.03.2021 року було відкладено розгляд справи, у зв`язку з задоволенням однойменного клопотання представника відповідача, на 11.05.2021 року.

У судовому засіданні 11.05.2021 року було прийнято до провадження документ, який має назву «заява про зміну предмету позову», але по суті є заявою про виключення з кола відповідачів ОСОБА_3 , виключену з кола відповідачів ОСОБА_3 , відповідь на відзив залишена без розгляду на підставі ст. 126 ЦПК України, представниками сторін надано вступне слово та задоволено заяву представника позивача про оголошення перерви, перерву оголошено до 24.05.2021 року.

У зв`язку з отриманням повідомлення про замінування будівлі суду та терміновою евакуацією співробітників та відвідувачів з приміщення суду, судове засідання 24.05.2021 не відбулося. Наступне засідання призначено на 29.06.2021 року.

У судове засідання 29.06.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 09.08.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та моделлю ОСОБА_3 , законним представником якої є мати ОСОБА_2 було укладено договір між моделлю та модельним агентством, який підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.17).

До матеріалів справи додано не повний договір, адже на сторінках 9-12 матеріалів справи міститься початок договору з пункту 1 до п. 10.2, в той час як сторінка 11 закінчується пунктом 5.3, а сторінка 12 починається пунктом 8.1 (перед ним пункт номер якого закритий кутиком аркушу при ксерокопії договору). Надалі аркуш 13 містить учбово-календарний план. З 14 аркуша продовжується договір пунктом 10.3 до пункту 12.3, на аркушах 15-16 містяться сторінки, що не є частиною договору, зокрема аркуш 15 «заняття» та аркуш 16 анкета моделі, яка не заповнена, лише підписана ОСОБА_1 . Кінець договору з пункту 12.3 міститься на аркуші 17.

Таким чином, частина договору з пункту 5.4 (якщо такий є) по 8.1 не додано позивачем до позовної заяви.

Варто відзначити, що більшість посилань позивача саме на розділ 6 та 7 договору, які відсутні у матеріалах справи.

Згідно додатку №2 до договору вартість платних послуг, що надаються модельним агентством становить 13 460 грн. (а.с.20), втім такий додаток містить графи для підпису ОСОБА_1 та моделі, але підписи відсутні в спеціальних графах додатку №2 до договору.

Згідно договору від 10.06.2020 року укладеного між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 , договір укладений для надання фотографом такої послуги як фотосесія ОСОБА_3 , згідно акту виконаних робіт фотосесія та оренда зала склала 600 грн. (а.с.21-22). Варто відзначити, що суд не приймає до уваги такий договір, адже він не містить підпису обох сторін договору, відтак на ньому відсутній підпис ФОП ОСОБА_1 .

Між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 29.09.2018 року було укладено договір за яким надавалися ОСОБА_8 уроки фотопозовування, Згідно акту виконаних робіт вартість уроків з фотопозування склала 1500 грн. (а.с.23-24).

Також 05.02.2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було укладено договір для здійснення фото та відео для ОСОБА_3 , відповідно до акту виконаних робіт за яким вартість послуг склала 1500 грн. (а.с.25,27).

До позову додано Акти виконаних робіт про надання ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 робіт на загальну суму 6320 грн. (а.с.18,19,28).

Вартість за договорами наданими позивачем, укладеними для надання послуг ОСОБА_3 та вартість наданих послуг за наявними актами виконаних робіт, прийнятих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не співпадають.

На аркуші справі 29 міститься текст, який ніким не підписаний з відсутнім підтвердженням про направлення такого тексту, тому судом не приймається до уваги такий текст, який не є доказом відповідно до ЦПК України.

Також суд відзначає, що не приймає до уваги переписки та скріншоти сторінки в соціальній мережі додані до позову (а.с.30-35), адже належність сторінки саме ОСОБА_3 не підтверджується. Крім того, матеріали справи не містять документу, що посвідчує особу ОСОБА_3 з фотографією. Тому, у суду відсутні підстави вважати, що дівчина зображена на фотографіях є донькою відповідача. Щодо переписки, то вона також не є належним та допустимим доказом, адже ведення переписки саме тими особами, які вказані в назві контакту встановити не можливо.

Відповідно до ст. 100 ЦПК України надані скріншоти є паперовою копією електронного доказу. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Але вказана письмова копія електронного доказу належним чиним не засвідчена, оригінал електронного доказу не надано, а також не зазначено де знаходиться оригінал електронного доказу.

Крім того, на теперішний законодавством України не передбачений порядок засвідчення паперових копій електронних доказів. На підтвердження цього є внесення депутатами в Верховну Раду Проекту Закону про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення регулювання нотаріальної діяльності» № 5644 від 10.06.2021, відповідно до якого пропонується надання нотаріусам повноважень на здійснення нотаріальних дій у сфері: засвідчення вірності паперової копії електронного документа; огляд відео- та аудіо записів, інших об`єктів, у тому числі веб-сайтів, інших місць збереження даних у мережі Інтернет.

Враховуючі наведене суд вважає що надані позивачем докази (а.с.30-35) не може вважатися достовірним, належним та допустимим.

Документи, що містять на аркушах справи 82-85 не приймаються судом до уваги, адже вони подані разом з відповіддю на відзив, яка була залишена без розгляду, у зв`язку з пропуском процесуального строку.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, посилання позивача на те, що модель приймала замовлення від третіх осіб, використовувала контент позивача, перейшла в інше агентство та розірвала договір в односторонньому порядку не підтверджується жодним належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом.

Без порушення умов укладеного між сторонами договору мова про стягнення штрафних санкцій та компенсації не йдеться.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов переконливого висновку про безпідставність та не обґрунтованість позовних вимог, тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення компенсації та штрафних санкцій залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 01.07.2021 року.

Суддя В.Я.Бондар