ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1822/21 Справа № 177/575/20 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач- ОСОБА_1

відповідач-Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Строговою Г.Г. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 28 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», про відшкодування майнової шкоди, заподіяною дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначив що 22.01.2016 року, на автодорозі Н11 Дніпропетровськ Миколаїв сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті, якої йому була заподіяна майнова шкода, яка складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3302-414 СПГ, д/н НОМЕР_1 .

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №39/16 від 17.03.2016 року вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля склала 31 762,49 грн.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.01.2016 року, був працівник ТзОВ «Автотранссервіс» ОСОБА_2 , який, керуючи автобусом «Mercedes-Benz 0345», д/н НОМЕР_2 , порушив Правила дорожнього руху України.

Володільцем джерела підвищеної небезпеки - автобуса «Mercedes-Benz 0345», д/н НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 , є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс».

Цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Автотранссервіс», як володільця «Mercedes-Benz 0345», д/н НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

25.01.2016 року ТзОВ «Автотранссервіс» повідомило ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про вказану дорожньо-транспортну пригоду і надало документи, які свідчили про те, що під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 керував забезпеченим транспортним засобом на законних підставах.

У березні 2020 року він звернувся до ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про відшкодування йому вартості відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3302-414 СПГ, д/н НОМЕР_1 .

Однак, ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовилася відшкодувати йому вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, відмова обґрунтована відсутністю рішення суду про стягнення з ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на його користь вартості відновлювального ремонту зазначеного автомобіля.

У зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на його користь вартість відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3302-414 СПГ, д/н НОМЕР_1 , у розмірі 31 762,49 грн. та вартість наданої йому правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», про відшкодування майнової шкоди, заподіяною дорожньо-транспортною пригодою.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з оскаржуваним судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повне задоволення, заявлених ним позовних вимог.

При цьому, скаржник не погоджується з підставами відмови у задоволенні позову через пропущення ним річного строку, встановленого пунктом 37.1.4 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року для подання заяви про страхове відшкодування.

Позивач зазначає, що дійсно ДТП мало місце 22 січня 2016 року, однак позов про стягнення відшкодування за завдану йому майнову та моральну шкоду був поданий ним у квітні 2016 року в рамках розгляду кримінального провадження щодо водія ОСОБА_2 винного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 286 КК України.

Зазначає, що у поданому позові він просив Криворізький районний суд Дніпропетровської області стягнути з ТОВ «Автотранссервіс» вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Кніжна Вієнна Іншуранс Груп» було залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Вказує, що ці обставини підтверджуються вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.03.2018 року та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2018 року і свідчать про його волевиявлення на одержання відшкодування завданої майнової шкоди здійснено ним у квітні 2016 року, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , відповідач ПрАТ «УСК «Княжна ВІГ», посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, щовироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.03.2018, ОСОБА_2 визнано винуватими у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, зазначений вирок оскаржений в апеляційному порядку, проте в частині призначення покарання залишений без змін (а.с. 14-18,19-20).

Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_2 22 січня 2016 приблизно о 09 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автобусом «Мерседес Бенц 0345», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався за міжміським маршрутом «Інгулець Дніпропетровськ», по засніженій проїзній частині автодороги Н11 Дніпропетровськ Миколаїв в Криворізькому районі Дніпропетровської області з боку с.Широке в напрямку с.Авдотівка зі швидкістю близько 50 км/год. В цей час на звуженні дороги ліворуч, біля правого краю проїзної частини стояв автомобіль «ГАЗ-3302-414 СПГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зламався. Зпереду нього його ремонтував ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_2 , наближаючись до звуження дороги вліво повинен був діяти відповідно до п.п.1.5; 2.3 (б); 12.1 Правил дорожнього руху України. Однак ОСОБА_2 , діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, допустив занос керованого ним автобусу, чим порушив п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідно умовою для запобігання події, та контактував передньою частиною автобусу «Мерседес Бенц 0345» реєстраційний номер НОМЕР_2 з задньою частиною автомобілю «ГАЗ-3302-414 СПГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стояв біля правого краю проїзної частини, внаслідок зіткнення автомобіль «ГАЗ-3302-414 СПГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 просунувся вперед та контактував з пішоходом ОСОБА_1 , який знаходився попереду нього.

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження №39/16 від 17 березня 2016 року (а.с.6-12) сума відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3302-414 СПГ», д/н НОМЕР_1 складає 31 762,49 грн.

При розгляді кримінального провадження №177/472/16-к, встановлено, що шкода позивачу завдана транспортним засобом Мерседес Бенц 0345 реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким на підставі договору оренди від 13 січня 2016 року володіє ТзОВ «Автотранссервіс», що не заперечувалося сторонами.

Цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Автотранссервіс», як володільця «Mercedes-Benz 0345», д/н НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом серії АІ № 8442152 (а.с. 55).

Відповідно до зазначеного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю встановлена в розмірі сто тисяч грн., за шкоду заподіяну майну - п`ятдесят тисяч грн. та розмір франшизи - 500,00 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, виходив з того, що страховий випадок (ДТП) стався 22 січня 2016 року, однак, із заявою про страхове відшкодування позивач звернувся до відповідача лише 30 березня 2020 року, хоча відповідач листами від 19.02.2016, 19.03.2016 повідомляв про необхідність подання заяви для виплати, а позов до суду подано у травні 2020 року, тобто поза межами установленого Законом річного строку.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується із доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Автотранссервіс», як володільця «Mercedes-Benz 0345», д/н НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджено полісом серії АІ № 8442152 (а.с. 55).

Відповідно до зазначеного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю встановлена в розмірі сто тисяч грн., за шкоду заподіяну майну - п`ятдесят тисяч грн. та розмір франшизи - 500,00 грн.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 звернувся у березні 2020 року до ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про відшкодування йому вартості відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3302-414 СПГ, д/н НОМЕР_1 , однак, страховик відмовилася відшкодувати позивачеві вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, пославшись на відсутність рішення суду про стягнення з ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача вартості відновлювального ремонту зазначеного автомобіля.

Отримавши відмову страховика, позивач звернувся в суд із позовом та просив стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на його користь вартість відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3302-414 СПГ, д/н НОМЕР_1 , у розмірі 31 762,49 грн. та вартість наданої йому правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн.

Суд першої інстанції відмовив позивачеві у задоволенні позову тільки з тих підстав, що заява про страхове відшкодування подана відповідачу поза межами установленого Законом річного строку.

Такий висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи і суперечить наявним у справі доказам.

Так матеріали справи містять копію вироку Криворізького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року, яким був визнаний винним та засуджений ОСОБА_2 , водій, який винний у скоєному ДТП, внаслідок, якої позивач зазнав майнової шкоди на суму 31762,49 грн., оскільки був пошкоджений його транспортний засіб ГАЗ 3302-414 СПГ, д/н НОМЕР_1 .

З вироку суду також вбачається, що під час розгляду кримінального провадження вирішувався і цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 , заявлений ним до володільця джерела підвищеної небезпеки -ТОВ «Автотранссервіс», третіми особами у цивільному позові були ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», де відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність та водій ОСОБА_2 , який був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.14-18).

Вироком суду цивільний позов потерпілого був задоволений частково, стягнуто з ТОВ «Автотранссервіс» на користь ОСОБА_1 76960,27 грн. (а.с.18).

З ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року видно, що вирок Криворізького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року за апеляційними скаргами потерпілого та цивільного відповідача ТОВ «Автотранссервіс» був переглянутий в апеляційному порядку, апеляційні скарги були задоволені частково і оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову був скасований з направленням матеріалів кримінального провадження до районного суду для розгляду цивільного позову у встановленому законом порядку (а.с.19-20).

З рішення Криворізького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені ним у кримінальному провадженні, після скасування у цій частині вироку, були розглянуті в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнув з ТОВ «Автотранссервіс» на користь потерпілого майнову шкоду в розмірі 7 424,54 грн., 2000 грн. вартість товарознавчого дослідження та 15000 грн. моральної шкоди (а.с.21-25).

Вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення розміру відновлюваного ремонту автомобілю потерпілого, суд виходив з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ТОВ «Автотранссервіс» була застрахована, відповідно до поліса серії АІ №8442152, тому саме на страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» покладено обов`язок відшкодування майнової шкоди в межах страхового ліміту, тоді, як з відповідача стягненню підлягає різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (а.с.23).

Відповідач ТОВ «Автотранссервіс», будучи незгодним з рішенням Криворізького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року оскаржив його в апеляційному порядку і постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2020 року, рішення суду першої інстанції було залишено без змін, тобто суд апеляційної інстанції повністю погодився із висновками суду першої інстанції про те, що саме на ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», як страховика ТОВ «Автотранссервіс» законом покладено обов`язок з відшкодування майнової шкоди в межах страхового ліміту, встановленого полісом, а на відповідача покладено обов`язок зі сплати різниця між фактичним розміром завданої потерпілому шкоди і страховою виплатою (а.с.26-29).

Зазначене вище рішення суду першої інстанції набрало чинності 14 січня 2020 року після його перегляду в апеляційному порядку.

Також з матеріалів справи видно, що 25 березня 2020 року позивач звернувся із заявою до «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про страхову виплату та отримав відмову з посиланням на те, що подане звернення не відповідає вимогам ст.35 Закону України «Про ОСЦПВ» (а.с.30).

З доданих відповідачем до відзиву на позов доказів:копії полісу, копії пояснень потерпілого ОСОБА_1 від 08.02.2016 року, копії акту огляду транспортного засобу належного потерпілому від 08.02.2016 року, ремонтної калькуляції №16-56967 від 11.02.2016 з фототаблицями, вбачається, що відповідач ПрАТ«УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» був повідомлений у встановленому законом порядку про настання страхового випадку (а.с.55-69).

Окрім того, наведеними вище вироком суду першої інстанції, ухвалою суду апеляційної інстанції за результатами його перегляду, рішенням суду першої інстанції від 22 квітня 2019 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2020 року підтверджено той факт, що 25.01.2016 року відповідач ТОВ «Автотранссервіс» повідомило свого страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про ДТП, яке мало місце 22.01.2016 року, надавши необхідні документи щодо законності керування ОСОБА_2 забезпеченим транспортним засобом.

Також з листів на які у рішенні посилається суд та у відзиві на позов відповідач ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 19.02.2016 за вих. №667-3 та від 19.03.2016 за вих.№667-4, надісланих відповідачем позивачу ОСОБА_1 , вбачається, що у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» розглядається справа №667 від 08.02.2016р. по випадку від 22.01.2016р. забезпеченого автобуса Лоцман «Mercedes-Benz 0345», д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 (поліс серії АІ №8442152 від 05.08.2015) з автомобілем ГАЗ 3302 д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 (заявник він же). У цих листах відповідач просить заявника - ОСОБА_1 для подальшого розгляду справи надати чинне завірене рішення або вирок суду відносно вини водія страхувальника і заяву із вказаними банківськими реквізитами картки для виплати (безпосередньо від власника ТЗ) (а.с.70-71).

Оскільки кримінальне провадження щодо винного водія ОСОБА_2 , порушене в день настання події ДТП (22.01.2016) було закінчено ухваленням вироку 30.03.2018 року, який набрав чинності 17.07.2018 року, а в подальшому цивільний позов заявлений позивачем розглядався в порядку цивільного судочинства і рішення суду набрало чинності 14 січня 2020 року, позивач не мав можливості на час надіслання йому ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» листів лютий та березень 2016 року з вимогою надання рішення або вироку суду відносно вини водія страхувальника надати страховику ці документи.

Наведені вище докази підтверджують той факт, що позивач своєчасно повідомив страховика про страховий випадок, як його своєчасно повідомив і страхувальник ТОВ «Автотранссервіс», а також те, що пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 було своєчасно оглянуто представником ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про, що було складено Акт огляду транспортного засобу страховика, відібранні пояснення потерпілого, заведено справу №667 від 08.02.2016р. по випадку від 22.01.2016р. по заяві ОСОБА_1 , тому висновок суду про порушення позивачем річного строку подачі заяви про страхове відшкодування, колегія суддів вважає невірним, у зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позивачем позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, оскільки відшкодування шкоди, завданої особою, цивільну відповідальність якої застраховано, в межах суми страхового відшкодування має здійснювати страховик цієї особи.

У позові і в апеляційній скарзі, позивач також просив стягнути з відповідача на його користь вартість наданої йому правничої допомоги у розмірі 15000 грн., проте колегія суддів у цій частині позовних вимог дійшла висновку про його часткове задоволення, виходячи з наступних підстав.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Так на підтвердження позовних вимог у цій частині позивачем надано наступні докази: Договір про надання правничої допомоги від 10 квітня 2020 року укладений між адвокатом Голівером П.В. та ОСОБА_1 , Додаток №1 до цього Договору від 10 квітня 2020 року, квитанція №362885 від 10 квітня 2020 року про сплату позивачем послуг адвоката на суму 15000 грн., а також розрахунок вартості правничої допомоги (а.с.31-34).

З розрахунку вартості правничої допомоги вбачається, що адвокатом Голівером П.В. по цій цивільній справі має бути витрачено щонайменше 30 годин, з яких: аналіз обставин справи становив 4 години, надання позивачу попередньої консультації становило 1 годину, підготовка позовної заяви -15 годин, на безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засіданні адвокатом має бути витрачено щонайменше 10 годин, що в підсумку становить щонайменше 30 годин. Вартість наданої адвокатом правничої допомоги становить 500 грн. за 1 годину, таким чином за 30 годин правничої допомоги позивачем сплачено адвокату 15000 грн. (а.с.34).

З журналів судового засідання встановлено, що представник позивача під час судового розгляду цієї справи тричі був в судових засіданнях, а саме: 29.07.2020 року -8 хвилин (а.с.90); 24.09.2020 року-19 хвилин (а.с.106); 21.10.2020 року майже 60 хвилин (а.с.114), що разом становить 1 година 30 хвилин.

Колегія суддів вважає, що розмір правничої допомоги повинен бути зменшеним з 15000 грн. до 10750 грн. з урахуванням затраченого адвокатом часу на участь в судових засіданнях, виходячи не з 10 годин визначених адвокатом у розрахунку на участь у судових засіданнях, а з 1 години 30 хвилин часу, який адвокат дійсно затратив при розгляді справи, тобто час визначений у розрахунку адвоката з 30 годин зменшується на 8 годин 30 хвилин, тому за 21 час 30 хвилин роботи адвоката підлягає стягненню 10750 грн. (21 год.30 хвилин х 500 грн.).

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно положення закріпленого в п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду справи позивач був звільнений від сплати судового збору в судах першої і апеляційної інстанції на підставі зазначеного вище закону, тому, оскільки рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір -840,80 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції, 1261,20 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що разом становить 2102 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача позивача ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», про відшкодування майнової шкоди, заподіяною дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», , місцезнаходження: 04050, м.Київ, вул.Глибочицька,44 на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , вартість відновлювального ремонту в розмірі 31762,49 грн. (тридцять одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні сорок дев`ять копійок).

Стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», , місцезнаходження: 04050, м.Київ, вул.Глибочицька,44 на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10750 грн. (десять тисяч сімсот п`ятдесят гривень).

Стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», , місцезнаходження: 04050, м.Київ, вул.Глибочицька,44 на користь держави за розгляд справи судами першої і апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 2102 грн. (дві тисячі сто дві гривні).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: