Справа № 758/4007/20
Провадження № 2/752/2956/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 червня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля,-

в с т а н о в и в:

у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому просила стягнути солідарно з відповідачів суму основного боргу у розмірі 71 085 гривень 00 копійок, інфляційні збитки у розмірі 12 894 гривні 82 копійки, 3 % річних в сумі 5 461 гривня 51 копійки, за проведення звіту №568-2017 з визначення вартості матеріального збитку 1000 гривень 00 коп. а всього разом: 90 441 гривен 33 копійок, а також судові витрати - 49 186,80 грн. за надання правової допомоги та судовий збір в розмірі 840 грн.

При цьому зазначала, що 06 травня 2017 року ОСОБА_2 о 06 год. 15 хв., керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Кільцева дорога, 1, в м. Києві, перед зміною напрямку руху не впевнився в безпечності руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.п. 10.1, 11.2 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП та його вина встановлена постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року.

Власником, на момент дорожньо-транспортної пригоди, автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_2 , була ОСОБА_1 , автомобілю було завдано пошкодження.

Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу 10.08.2017 року був складений звіт про оцінку колісного транспортного засобу №568-2017 ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ», при цьому було повідомлено відповідачів про проведення огляду.

Згідно зі звітом, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_2 результаті його пошкодження в ДТП складає 98 664,96 грн..

01.09.2017 року автомобіль «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_2 . був переданий на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту згідно із Наряд-замовлення №260. Згідно з актом виконаних робіт всього до сплати 71 085 грн.

Позивач 06 травня 2019 року звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» з заявою про відшкодування шкоди до заподіяної в результаті ДТП, яке відбулось 06 травня 2017 року. 31 травня 2019 року була отримана відмова про відшкодування шкоди.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 14.08.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд відкладено на 25.02.2021 року, розгляд якої у вказану дату було відкладено на 02.06.2021 року (а.с. 81-82, 90).

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) від сторін не надходило.

У відзиві на позов ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» зазначило про те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , був забезпечений ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за полісом №АК/0902625 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Разом з тим, заяву про страхове відшкодування потерпілою особою було з порушенням однорічного строку, який є пресічним, передбаченого п.п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», унаслідок чого ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. При цьому товариство просила відмовити у задоволенні позовних вимог до нього, зазначивши що адвокатом завищено розмір наданої правової допомоги.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Відповідно до ст.ст. 274-279 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Встановлено, що 06 травня 2017 року ОСОБА_2 о 06 год. 15 хв., керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Кільцева дорога, 1, в м. Києві, перед зміною напрямку руху не впевнився в безпечності руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.п. 10.1, 11.2 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 25.11.2019 року, винним у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_2 ( а.с.5-11).

Власником, на момент дорожньо-транспортної пригоди, автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_2 , була ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ ( а.с.13).

Відповідно до Звіту №568-2017 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ» 10.08.2017 року, на проведення огляду якого запрошувались відповідачі, що підтверджується відповідними повідомленнями телеграфом, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_2 результаті його пошкодження в ДТП складає 98 664,96 грн. ( а.с.14-26).

01.09.2017 року автомобіль «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_2 був переданий на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту згідно із Наряд-замовлення №260 ФОП ОСОБА_4 .. Згідно з актом виконаних робіт всього до сплати 71 085 грн.( а.с.27).

Листом №19/05/31-03 від 21.05.2019 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за її завою, поданою до страховика 06.05.2019 року, з підстав неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, керуючись при цьому п.п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( а.с.28-29).

Згідно із вимогами ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентуються спеціальним законом - ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , був забезпечений ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за полісом №АК/0902625 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже позивач мала право на відшкодування завданої їй шкоди у межах ліміту страхування ( а.с. ).

Разом з тим, відповідно до до п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо- транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Зазначеної правової позиції притримується Верховний Суд (постанова у справі 336/7752/16-ц від 03.04.2020 року).

Оскільки заява про страхове відшкодування потерпілою особою була подана через два роки після ДТП, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» правомірно було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності ( п. 56).

Отже, зважаючи на ту обставину, що в силу ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування позивачу за полісом №АК/0902625, яким був забезпечений автомобіль «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 та яким керував ОСОБА_2 під час скоєння ДТП, у якому був пошкоджений автомобіль позивача, то саме останній і повинен відшкодувати заподіяну шкоду.

Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи надані позивачем докази, наведені вище, щодо підтвердження суми шкоди, заподіяної з вини ОСОБА_2 автомобілю, належному на праві власності позивачу, суд уважає їх належними та допустимими, достовірність яких не спростована, а отже з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 71 085,00 грн., а також витрати у розмірі 1000,00 грн. за проведення звіту з визначення вартості матеріального збитку.

Крім того, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань

Вказану правову позицію сформувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від якої не відступала.

Обгрунтовуючи суму інфляційних нарахувань та 3 % річних на суму шкоди в розмірі 71 085,00 грн., позивач зазначив, що 01.09.2017 року вона понесла прямі витрати на відновлення, належного їй автомобіля, а тому саме з 01 вересня 2017 року по 23 березня 2020 року нею здійсненні обчислення, відповідно до яких інфляційні нарахування становлять в сумі 12 894 гривні 82 копійки; З % річних в сумі 5 461 гривна 51 копійка, а всього 18 356 грн. 33 коп. При цьому позивачем додано відповідні розрахунки ( а.с.30,31).

Перевіривши надані позивачем розрахунки, які фактично відповідачами не оспорюються, суд вважає їх обчисленими з дотриманням правил нарахування 3 % на суму боргу відповідно до кількості прострочених днів та сукупного індексу інфляції за весь період прострочення, унаслідок чого указані вище суми також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно із ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Встановлено, що 20.01.2020 року ОСОБА_1 та АО «Мазуренко Войтюк та партнери», в особі адвоката Мазуренка С.С., який діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №6069/10 від 18.05.2017 року, уклали Договір про надання правової (правничої) допомоги , за умовами якого об`єднання взяло на себе зобов`язання здійснити правову допомогу клієнту, а остання зобов`язалась оплатити надання послуг ( а.с. 32-34).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Частинами 2,3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На виконання вимог ст. 134 ЦПК України, позивачем подано до суду першої інстанції попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу в даній справі, датований 23.03.2020 року, відповідно до якого попередня загальна вартість послуг за правову допомогу складає: 49 186,80 грн. ( а.с. 37-39).

Саме вказана сума і заявлена позивачем як судові витрати на правову допомогу, які вона просить стягнути солідарно з відповідачів.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року в справі №201/14495/16 зазначив, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналізуючи заявлений позивачем розмір гонорару адвоката, суд приходить до наступного.

За умовами Договору про надання правової допомоги від 20.01.2020 року, укладеного між позивачем та АО «Мазуренко Войтюк та партнери», сторони погодили, що розмір на правову допомогу становить 2102,00 грн. за 1 годину роботи адвоката з розрахунку прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, а вартість послуг адвоката визначається на підставі фактично виконаних робіт (послуг) і підписаних актів виконаних робіт (п.п.4.1.1. Договору) ( а.с. 33 зворот).

Відповідно до Акту № 1 приймання-передачі наданих послуг правової допомоги від 23.03.2020 року, підписаного сторонами Договору про надання правової допомоги від 20.01.2020 року, вартість роботи адвоката на стадії підготовки справи до подачі в суд складає 50 % прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 1051,00 грн., а вартість одного документа, складеного адвокатом на стадії підготовки справи до подачі до суду та вже безпосередньо в судовому процесі, складає 100 % прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 2102,00 грн., а всього адвокатом витрачено 20 год. 48 хв., що становить 30 268,80 грн., які позивачем було сплачено відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 23.03.2020 року ( а.с.35,36).

Перевіряючи кількість часу, витраченого адвокатом на захист інтересів позивача, визначеного адвокатом у Акті № 1 приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2020 року, суд вважає, що вказані ним дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, зважаючи на наявність у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права.

Зазначене свідчить про те, що заявлений адвокатом час, витрачений на захист інтересів позивача не є дійсним та необхідним, внаслідок чого заявлений розмір гонорару не є співмірним та реальним.

На підставі викладеного, суд, ураховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, дійшов висновку про зменшення заявлених судових витрат на правову допомогу до 15765,00 грн. з розрахунку за 6 годин (1//1051 грн.) послуг на стадії підготовки справи до подачі до суду та 4,5 години (1/20102) за складення документів на стадії підготовив справи.

Крім того, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подачу позову в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13,19, 76-81, 89, 133, 141, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 71 085 гривень 00 копійок, інфляційні збитки у розмірі 12 894 гривні 82 коп., 3 % річних в сумі 5 461 гривня 51 коп., за проведення звіту №568-2017 з визначення вартості матеріального збитку 1000 гривень 00 коп. а всього разом: 90 441 гривен 33 копійок, а також судові витрати - 15765,00 грн. за надання правової допомоги та судовий збір в розмірі 840 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.С. Хоменко