Єдиний унікальний номер судової справи: 490/9589/18
Провадження №22-ц/812/358/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

15 лютого 2021 року м. Миколаїв Справа№490/9589/18

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: стягувача ОСОБА_1 ,

представників Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Троян А.Ю., Суслової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Афоніної С.М., в приміщенні суду в м. Миколаєві о 08 год. 50 хв., повний текст ухвали складено 29 грудня 2020 року, за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пєрєвєрзєвої Ніни Миколаївни та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

21 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва зі вищезазначеною скаргою, яку розпорядженням голови Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2020 року в порядку частини четвертої статті 31 ЦПК України передано на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року головуючою суддею Афоніною С.М. скаргу прийнято до провадження.

В обґрунтування скарги заявник зазначила, що на примусовому виконанні в Інгульському відділі державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Інгульському ВДВС) перебуває зведене виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/490/3051 від 10 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 листопада 2018 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до 23 років та з виконання судового наказу № 2-н/490/1057/2018 від 11 грудня 2018 року про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), синів: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у розмірі Ѕ частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 листопада 2018 року і до досягнення ними повноліття.

В лютому 2020 року вона звернулась до державного виконавця із заявою про застосування додаткових заходів впливу на боржника, оскільки станом на січень 2020 року виникла заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу № 2/490/3051 від 10 грудня 2019 року виданого Центральним районним судом м. Миколаєва щодо стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , за період з листопада 2018 року по січень 2020 року.

В березні 2020 року листом начальника Інгульського ВДВС Павлюк П. заявника повідомлено про вжиті виконавцем виконавчі дії та неможливість застосування додаткових заходів впливу до боржника через зупинення виконавчого провадження відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно офіційних даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Пєрєвєрзєвою Н.М. 03 квітня 2020 року винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій та складено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 03 квітня 2020 року по виконавчому листу № 2/490/3051 від 10 грудня 2019 року за період з листопада 2018 року по березень 2020 року розмір заборгованості ОСОБА_2 щодо сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становив 18 958,63 грн.

В квітні 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулася до державного виконавця з клопотанням про застосування додаткових заходів впливу до боржника відповідно до вимог частин 2, 9, 12, 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», але такі заходи застосовані не були.

Листом заступника начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Інгульського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко О. від 15 квітня 2020 року за № 57721 заявника повідомлено про хід виконавчого провадження, вжиті виконавцем дії та правомірність дій виконавця відносно не вжиття вище перелічених заходів впливу, оскільки сума заборгованості по сплаті аліментів не перевищувала суму платежів за відповідні періоди.

На думку заявника, бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів до боржника згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправною, оскільки боржник жодного разу не сплачував аліменти на утримання старшої доньки, заборгованість по яким розраховано ще з 19 листопада 2018 року.

Посилаючись на викладене, уточнюючи вимоги скарги, ОСОБА_1 остаточно просила визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Інгульського ВДВС Пєрєвєрзєвої Н.М. у виконавчому провадженні № 60919470 щодо невчинення дій, передбачених частинами дев`ятою, дванадцятою, чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме винесення постанов відносно боржника ОСОБА_2 про тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, щодо складення протоколу про вчинення боржником адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, а також зобов`язати головного державного виконавця усунути виявлені порушення та здійснити усі необхідні дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження» у зведеному виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2/490/3051 від 10 грудня 2019 року.

У відзиві на скаргу старший державний виконавець Севастьянова Ю., заперечуючи проти скарги, посилалася на те, що виконавче провадження № 60919470 відкрито 20 грудня 2019 року, а заборгованість зі сплати аліментів станом на 10 квітня 2020 року не перевищувала суму відповідних платежів за чотири місяця та понад рік, тому у державного виконавця були відсутні підстави для застосування до боржника заходів передбачених частинами 9, 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на положення частини 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», щодо строку обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини 9, частини 14 статті 71 цього Закону, тобто з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Представник боржника ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявник з поважних причин пропустила строк звернення до суду зі скаргою, проте доводи скарги є безпідставними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просила скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2020 року та задовольнити вимоги скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній ухвалі судом викладено інформацію про винесені державним виконавцем постанови та вчинені дії, без зазначення ініціативи в цьому заявника. Під час розгляду скарги судом досліджені обставини справи, що існували вже після подання нею скарги і не існували на час її звернення до суду. Суд врахував докази, що не є належними відносно фактичних обставин даної справи в розумінні положень статті 77 ЦПК України. Крім того, судом помилково зазначено, що заявник звернулась до суду 22 квітня 2020 року, а не 21 квітня 2020 року, тоді як, до її звернення до суду, 21 квітня цього ж року виконавцем були вчинені дії згідно частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Тому, на думку заявника, державним виконавцем було допущено бездіяльність та порушено вимоги закону щодо порядку та умов здійснення виконавчого провадження № 60919470. Крім того, судом допущено порушення вимог процесуального закону щодо строку розгляду справи даної категорії та порушено право заявника на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку в розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 листопада 2018 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до 23 років (провадження №2/490/3051/2019).

10 грудня 2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2/490/3051/2019, який 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 пред`явила до виконання до Інгульського ВДВС. На підставі зазначеного виконавчого листа постановою головного державного виконавця Пєрєвєрзєвої Н.М. від 20 грудня 2019 року було відкрите виконавче провадження №60919470. Копію цієї постанови було направлено сторонам.

Відповідно до розрахунку головного державного виконавця Пєрєвєрзєвої Н.М. станом на 20 грудня 2019 року за період з листопада 2018 року по листопад 2019 року у виконавчому провадженні №60919470 з примусового виконання виконавчого листа №2/490/3051/2019, заборгованість по а ліментам на утримання ОСОБА_3 складала 13 109,98 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 07 лютого 2020 року заборгованість станом на 01 лютого 2020 року становила 16 951 грн. 18 коп.

21 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення зазначеного виконавчого провадження відповідно до статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Інгульського ВДВС із заявою про звернення стягнення на майно боржника та винесення постанов про застосування до боржника встановлених статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасових обмежень, складення протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення за ст. 183-1 КУпАП та винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Листом начальника відділу Павлюк П. від 05 березня 2020 року стягувача повідомлено, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 07 лютого 2020 року не перевищувала суму відповідних платежів за чотири місяці та понад рік, тому відсутні підстави для застосування до боржника заходів передбачених частинами дев`ятою, чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

02 квітня 2020 року стягувач повторно звернулася зі скаргою до Інгільського ВДВС, зокрема про притягнення боржника до адміністративної відповідальності за несплату аліментів з листопада 2018 року, застосування тимчасових обмежень у праві керування транспортними засобами та праві виїзду за кордон.

За змістом листа начальника Інгульського ВДВС Павлюк П. від 10 квітня 2020 року стягувача повідомлено про відсутність підстав для застосування до боржника заходів передбачених частинами дев`ятою, чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження №60919470 відкрито 20 грудня 2019 року, а заборгованість зі сплати аліментів станом на 10 квітня 2020 року не перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці та понад рік.

03 квітня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

13 квітня 2020 року ОСОБА_1 втретє звернулася, зокрема до Інгульського ВДВС зі скаргою про застосування до боржника встановлених статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасових обмежень.

Листом начальника Інгульського ВДВС Павлюк П. від 17 квітня 2020 року стягувачу повідомлено про відмову у застосуванні до боржника ініційованих нею тимчасових обмежень з аналогічних підстав викладених у попередньому листі.

Відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 03 квітня 2020 року заборгованість по аліментам за період з листопада 2018 року по березень 2020 року складає 18 958 грн. 63 коп.

21 квітня 2020 року головним державним виконавцем Пєрєвєрзєвою Н.М. було винесено та направлено сторонам виконавчого провадження постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними знарядами несмертельної дії, до погашення заборгованості в повному обсязі.

З матеріалів справи також вбачається, що в провадженні Інгульського ВДВС перебуває на примусовому виконанні судовий наказ виданий Центральним районним судом м. Миколаєва №2-н/490/1057/2018 від 11 грудня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), синів: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у розмірі Ѕ частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 листопада 2018 року і до досягнення ними повноліття.

Постановою державного виконавця від 01 червня 2020 року вказані виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження №62224130.

На час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що у боржника відсутня заборгованість по виконавчому провадженню №60919470.

Обґрунтовуючи підставність скарги, ОСОБА_1 посилалася на те, що бездіяльність державного виконавця Пєрєвєрзєвої Н.М. щодо невжиття заходів до боржника згідно статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправною, оскільки боржник жодного разу не сплачував аліменти на утримання старшої доньки, за виконавчим провадженням №60919470, заборгованість по яким розраховано ще з 19 листопада 2018 року.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно положень статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку зі звільненням головного державного виконавця Пєрєвєрзєвої Н.М. на підставі наказу №2730-к від 25 листопада 2020 року, до участі у розгляді скарги, залучено старшого державного виконавця Троян А.Ю., в провадження якої перебуває зведене виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Положеннями частини четвертої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Згідно частини дванадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, державний виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Як встановлено 19 грудня 2019 року виконавчий документ (ВП № 60919470), було пред`явлено до виконання, а 21 квітня 2020 року державним виконавцем до боржника застосовані заходи, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», які постановами державного виконавця 20 липня 2020 року скасовані, у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів.

Аналізуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у державного виконавця (на час виникнення оскаржуваної, на думку заявника, протиправної бездіяльності) достатніх підстав для застосування до боржника заходів, передбачених частинами дев`ятої, дванадцятої, чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки з врахування положень частини четвертої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», з 19 грудня 2019 року, тобто з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, сукупний розмір заборгованості не перевищував суму відповідних платежів за чотири місяців та за рік.

До того ж, як встановлено у період з 21 лютого 2020 року до 03 квітня 2020 року виконавче провадження №60919470 було зупинене відповідно до статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», а 21 квітня 2020 року головним державним виконавцем винесено постанови про встановлення тимчасових обмежень боржника ОСОБА_2 .

На час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що у боржника відсутня заборгованість по виконавчому провадженню №60919470.

За такого, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець Пєрєвєрзєва Н.М. не допустила неправомірну бездіяльність, у зв`язку з чим також відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця усунути виявлені порушення та здійснити усі необхідні дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження» у зведеному виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2/490/3051 від 10 грудня 2019 року.

Посилання заявника на те, що державним виконавцем Пєрєвєрзєвою Н.М. вчинялися усі дії у виконавчому провадженні лише після її звернень та скарг, не заслуговують на увагу, оскільки не свідчать про бездіяльність державного виконавця, що вірно констатував суд першої інстанції.

При цьому колегія суддів погоджується з посиланнями заявника ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на не дотримання судом десятиденного строку розгляду справи, що передбачено приписами статті 450 ЦПК України. Проте, звертає увагу, що порушення процесуального строку розгляду даної справи допущено Центральним районним судом м. Миколаєва до передачі даної справи на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва. Недотримання строку в чотири дні головуючою суддею у даній справі, яка прийняла до свого провадження справу 10 грудня 2020 року та постановила оскаржувану ухвалу 24 грудня 2020 року, не є тривалим строком розгляду скарги в розумінні положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не є безспірною підставою для задоволення заяви, а також обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до приписів частини третьої статті 376 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, з огляду на доводи апеляційної скарги, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

За таких обставин, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 16 лютого 2021 року.