Справа № 302/272/21
Провадження № 2-з/760/646/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Аксьонова Н.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні дідом та бабою своїх прав щодо виховання онука,

В С Т А Н О В И В :

18 березня 2021 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Іигулярний І.В. звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні дідом та бабою своїх прав щодо виховання онука.

Одночасно з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивачів просить суд вжити заходи забезпечення позову та зобов`язати ОСОБА_3 надавати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпосередній контакт з малолітнім онуком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , два рази на місяць у відсутності батька, кожну першу суботу щомісяця з 10.00 до 18.00 години та третю неділю місяця з 10.00 до 18.00.

В обґрунтування своїх вимог представник позивачів зазначив, що відповідач чинить перешкоди позивачам, як діду і бабі у спілкуванні з онуком: не дає спілкуватись по телефону; не дає можливості позивачам побачити свого онука коли позивачі попередньо попереджали про свій приїзд до онука з метою його відвідування та приходили до місця їх проживання, відповідач не відчиняв двері, на телефонні дзвінки не відповідав; налаштовує онука проти діда, баби та матері зазначаючи, що останні негативно поводяться з відповідачем та онуком, що навіює онуку негативний образ діда та баби та ворожість у їх сприйнятті. Своїми діями відповідач порушує конституційні права і законні інтереси позивачів, як діда і баби. Розлука позивачів з онуком триває вже більше 6 місяців, що для дитини семирічного віку є занадто тривалим проміжком часу, і може мати невідворотні наслідки. Забезпечення позову сприятиме встановленню тимчасового контакту між позивачами та онуком, буде відповідати найкращим інтересам дитини. Вказує, що як дід і баба, позивачі завжди сумлінно виконували і виконують свої обов`язки, мають постійне місце проживання, власне житло, джерело доходу, позитивно характеризуються, до кримінальної відповідальності не притягувалися, не вживають спиртних напоїв та наркотичні засоби, завжди приділяють багато уваги вихованню онуків, були з ним емоційно близьким. Спілкування позивачів з онуком буде мати лише позитивний ефект для його емоційного розвитку та в аспекті виховання онука.

19 березня 2021 року ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

23 квітня 2021 року вищезазначена цивільна справа надійшла за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва та розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою суду від 18 червня 2021 року вищевказану справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18 червня 2021 року заяву про забезпечення позову передано судді Аксьоновій Н.М.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову з наведених у ній підстав, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами статті 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Про необхідність досягнення справедливого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно ст.257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

За змістом позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог є усунення перешкод у спілкуванні позивачів з їхнім онуком та встановлення способу участі позивачів у вихованні онука у вигляді побачень, у тому числі систематичних побачень у відсутності батька кожні перші вихідні щомісяця з п`ятниці 18.00 до неділі 18.00 за місцем проживання діда та баби.

Між тим, із заяви про забезпечення позову вбачається про необхідність забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача надавати позивачам безпосередній контакт з малолітнім онуком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , два рази на місяць у відсутності батька - кожну першу суботу щомісяця з 10.00 до 18.00 години та третю неділю місяця з 10.00 до 18.00.

Таким чином, визначення такого графіку спілкування онука ОСОБА_4 з дідом ОСОБА_1 та бабою ОСОБА_2 , про який просить представник позивачів у заяві про забезпечення позову, фактично є предметом судового розгляду.

Відповідно до абз.1 ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відтак, визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини з позивачами в порядку забезпечення позову є вирішення спору про суті, що є недопустимим.

Також, позивачами по цій справі не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим позивачами способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду саме у вказаній позовній заяві про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з онуком.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який представник позивачів просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заході, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Солом`янський районний суд міста Києва. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя