Справа № 324/364/20
Провадження № 2/324/53/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду в місті Пологи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 85400,00 грн., які зобов`язався повернути до 01 жовтня 2018 року. Окрім того, сторони домовились, що позичальник ОСОБА_2 зобов`язується повернути взяту в борг суму грошових коштів, що буде еквівалента сумі 10420 доларів США на момент повернення. Вказані обставини підтверджуються розпискою від 26 березня 2018 року, власноручно написаною ОСОБА_2 . Незважаючи на досягнуту домовленість, свої зобов`язання по поверненню позики відповідач ОСОБА_2 по сьогоднішній день так і не виконав, про що свідчить наявність у позивача боргового документа. По закінченню обумовленого терміну, починаючи з жовтня 2018 року, позивач постійно звертався до відповідача з проханням повернути борг, приїжджав до нього додому, постійно телефонував з вимогами про повернення боргу та намагався вирішити конфлікт, що виник. Проте відповідач ОСОБА_2 лише надавав обіцянки повернути кошти. Останньою домовленістю між сторонами було те, що борг буде повернуто після збору урожаю восени 2019 року. Але до теперішнього часу відповідач борг не повернув. Позивач наполягає, щоб сума грошових коштів, визначена у зобов`язанні, була повернута йому у грошовій одиниці України - гривні за офіційним курсом на день подання позовної заяви - 16 березня 2020 року, а саме: у розмірі 273733,40 грн., а також просить стягнути з відповідача три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 11633,67 грн., що разом становить 285367,07 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір за подання позову у сумі 2853,67 грн. та 1200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що з часу подання позовної заяви (16 травня 2020 року) до дати її розгляду значно збільшився курс долару з 26,089 грн. за 1 дол. США до 27,77 грн. за 1 дол. США на день складання даної заяви - 28 квітня 2021 року), тому позовні вимоги щодо повернення суми основного боргу в національній валюті повинні відповідати сумі, еквівалентній 10420 доларів США на момент повернення, як було домовлено та як позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути взяту в борг суму грошових коштів. Тому позивач зазначає про збільшення позовних вимог в частині основної суми боргу до 289363,40 грн., а також трьох відсотків річних від простроченої суми, а саме: 8680,90 (за 12 місяців прострочення з 01 жовтня 2018 року по 31 вересня 2019 року), 8680,90 (за 12 місяців прострочення з 01 жовтня 2019 року по 31 вересня 2020 року), 5063,86 (за 7 місяців прострочення з 01 жовтня 2020 року по 30 квітня 2021 року), що разом становить 22425,66 грн. Остаточна загальна сума заборгованості з урахування 3 відсотків річних від простроченої суми становить 311789,06 грн. і саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути витрати на сплату судового збору у розмірі 3117,89 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 1200,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але до матеріалів справи долучено його заяву про розгляд справи за його відсутності та без технічної фіксації, позов (з урахуванням збільшених позовних вимог) підтримує повністю, не заперечує проти винесення рішення в підготовчому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але також звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі з урахуванням збільшення позовних вимог, не заперечував проти задоволення позову та винесення рішення в підготовчому засіданні, яке просив провести без його участі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні.

За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що 26 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 85400,00 грн., що станом на момент їх отримання еквівалентно 10420 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 жовтня 2018 року. Окрім того, ОСОБА_2 зобов`язався повернути суму грошових коштів, що буде еквівалентна 10420 доларів США на момент повернення.

На підтвердження вказаного договору відповідачем ОСОБА_2 була власноруч складена та підписана розписка від 26 березня 2018 року.

Проте, у порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 позику не повернув.

Тому позивач, звернувшись до суду 16 березня 2020 року, зробив розрахунок відповідно до курсу долара США до української гривні і зазначив, що борг ОСОБА_2 у сумі 10420,00 доларів США складає 273733,40 грн., що розраховується наступним чином: 10420,00 доларів США (сума позики) х 26,27 (за 1 долар США) = 273733,40 грн.

Проте, згодом позивач заявив про збільшення позовних вимог в частині основної суми боргу до 289363,40 грн., яку розрахував наступним чином: 10420 доларів США (сума позики) х 27,77 (за 1 дол. США) = 289363,40 грн.

Відповідно до наданого розрахунку основної суми боргу, позивач також розрахував три відсотки річних від простроченої суми:

(289363,40 грн. х 3%)=8680,90 (за 12 місяців прострочення з 01 жовтня 2018 року по 31 вересня 2019 року);

(289363,40 грн. х 3%)=8680,90 грн. (за 12 місяців прострочення з 01 жовтня 2019 року по 31 вересня 2020 року);

(289363,40 грн. х 3%:12х7)=5063,86 (за 7 місяців прострочення з 01 жовтня 2020 року по 30 квітня 2021 року), що разом складає 22425,66 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням 3 відсотків річних від простроченої суми становить 311789,06 грн.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд приходить до висновку, що сторонами були дотримані вимоги ч.1 ст.1047 ЦК України щодо письмової форми позики. Тобто, розписка, яка міститься в матеріалах справи, підтверджує факт передачі позивачем та отримання відповідачем грошових коштів. Окрім того, відповідачем ОСОБА_2 позовні вимоги визнано в повному обсязі. Доказів належного виконання зобов`язання із повернення позики у строк, вказаний у розписці, а саме: до 01 жовтня 2018 року, відповідачем надано не було.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення в відповідача на користь позивача суми боргу та трьох відсотків річних від простроченої суми, що разом становить 311789,06 грн.

Що стосується витрат на правничу допомогу адвоката, суд вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

На підтвердження надання правової допомоги відповідачем надано до суду угоду про надання правової допомоги від 16 березня 2020 року, прибутковий касовий ордер від 16 березня 2020 року, згідно якого адвокат Вернигор С.В. прийняв від ОСОБА_1 1200,00 грн., підстава - професійна правнича допомога; акт прийому-передачі виконаних робіт за договором від 16 березня 2020 року, згідно якого адвокат Вернигор С.В. надав ОСОБА_1 послуги з правничої допомоги у справі про стягнення заборгованості, а саме: з підготовки цивільного позову - 2 години, послуги прийняті, грошові кошти отримані у сумі 1200,00 грн.

У даній справі клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до матеріалів справи не надходило, проте, обов`язок доведення неспівмірності витрат згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тому, враховуючи дотримання представником позивача вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, а саме: оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, суд вважає заявлену суму витрат обґрунтованою і такою, що підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі, тобто у розмірі 1200,00 грн.

Разом з тим, згідно з положеннями ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем всього сплачено судовий збір в розмірі 3117,89 грн., що підтверджується квитанціями №0.0..1 від 16 березня 2020 року на суму 2853,67 грн. та №N1FKV4253M від 05 травня 2021 року на суму 264,22 грн., який він просить стягнути з відповідача.

Оскільки відповідач визнав позов у підготовчому засіданні до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1558,94 грн.

Одночасно, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 1558,95 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 3, 16, 207, 509, 525, 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 81, 128, 133, 141, 142, 247 ч.2, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , суму основного боргу у розмірі 289363 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч триста шістдесят три) гривні 40 копійок, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання від простроченої суми у розмірі 22425 (двадцять дві тисячі чотириста двадцять п`ять) гривень 66 копійок, а всього стягнути 311789 грн. (триста одинадцять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 06 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень та 50% судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, у розмірі 1558 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 94 копійки, а всього стягнути 2758 (дві тисячі сімсот п`ятдесят вісім) гривень 94 копійки.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, , повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , 50% судового збору, сплаченого ним відповідно до квитанції №0.0..1 від 16 березня 2020 року на суму 2853,67 грн., який був перерахований на розрахунковий рахунок №UA0008236, МФО 899998, отримувач: УК у Пологів.р-ні/Пологiв.р-н/22030101, код отримувача 37964024, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат), та відповідно до квитанції №N1FKV4253M від 05 травня 2021 року на суму 264,22 грн., який був перерахований на розрахунковий рахунок: №UA0008451, МФО 899998, отримувач: ГУК у Зап.обл./ТГм.Пологи/22030101, код отримувача 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), а саме: у сумі 1558 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 95 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Каретник Ю. М.