ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року м. Чернівці Справа № 723/1691/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Скрипка С.В.,

скаржник/стягувач: ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються: державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Добридкін Сергій Анатолійович,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Центрального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в особі начальника відділу Лисенка Дмитра Борисовича на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2021 року, постановлену під головуванням судді Дедик Н.П., -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Ткаченко О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, в якій просив:

- визнати дії головного державного виконавця Добридкіна С.А. Центрального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що полягають у винесенні повідомлення від 08 січня 2021 року №822 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - неправомірними;

- скасувати повідомлення головного державного виконавця Добридкіна С.А. Центрального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08 січня 2021 року №822 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання;

- стягнути з Центрального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Вказує, що 28.12.2020 року стягувач ОСОБА_1 направлено заяву про примусове виконання рішення від 27.12.2020 року до Центрального відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

Провадження №22-ц/822/628/21

(м. Дніпро). При цьому у заяві були зазначені відомості того, що боржник проживає та працевлаштований у АДРЕСА_1 ».

Зазначає, що вказаному відділу ДВС відомо про наведену інформацію, оскільки у них на виконанні перебувають виконавчі провадження 57901309 та 57894666 щодо боржника ОСОБА_2 .

В подальшому, за результатами розгляду заяви про примусове виконання рішення від 27.12.2020 року головний державний виконавець Добридкін С.А. направив повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання, бо стягувачем до заяви не долучено документ про проживання боржника у м. Дніпро.

Такі дії виконавця вважає незаконним та в обґрунтування скарги посилався на норми ЗУ «Про виконавче провадження» й зазначав, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами ДВС, що можуть вичиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Також вказував, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення.

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Добридніка С.А., що полягають у винесенні повідомлення від 08 січня 2021 року №822 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - неправомірними.

Скасовано повідомлення головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Добридніка С.А. від 08 січня 2021 року №822 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

В поданій на ухвалу суду першої інстанції апеляційній скарзі апелянт вказує на її незаконність, необґрунтованість та порушення норм матеріального і процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні скарги.

В обґрунтування скарги зазначає, що дії головного державного виконавця Добридкіна С.А. щодо залишення поза увагою повідомлення стягувача щодо працевлаштування його в «Дніпропетровському військовому госпіталі» не можуть бути визнані неправомірними, оскільки жодного документа, який підтверджує, що боржник працює у вказаній установі, до заяви додано не було, а також відсутнє саме прохання стягувача щодо відкриття виконавчого провадження за місцем проживання чи роботи боржника.

Посилається на норми абз.27 п.3 розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень».

30 червня 2021 року на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення представника скаржника ОСОБА_3 , в яких останній окрім надання пояснень по суті спору, вказує, що апеляційний суд в силу п.2 ч.1 ст.362 ЦПК України закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Зазначає, що начальник відділу Лисенко Д.Б. не мав права підписувати апеляційну скаргу, оскільки матеріали справи не містять документи, що посвідчують повноваження останнього на звернення до апеляційного суду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлюються нормами ст.263 ЦПК України, однак рішення суду першої інстанції в повній мірі їм не відповідає.

Оскаржувана ухвала суду мотивована тим, що суд з огляду на положення ч.1 ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» та зазначення стягувачем у заяві місця роботи боржника вважав, що повернення головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Добридніком С.А. виконавчого документу без прийняття до виконання лише на підставі п.3 розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень» та п.10 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» без прийняття процесуального рішення щодо наявності чи відсутності підстав для відкриття виконавчого провадження за місцем роботи боржника, - є передчасним.

З наведеними висновками суду колегія судді не погоджується.

Визнаючи повноваження начальника відділу ДВС Лисенка В.Б. як особи, уповноваженої на підписання апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

В силу абзаців 2 та 3 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до п.9 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 20.04.2016 № 1183/5, начальник Відділу, крім іншого: очолює Відділ, здійснює керівництво його діяльністю, організовує роботу Відділу, представляє Відділ у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та підзвітний перед начальником міжрегіонального управління юстиції та відповідним Управлінням за організацію та результати діяльності Відділу; здійснює контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями; виконує рішення і здійснює інші дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»; розглядає скарги на дії (бездіяльність) державних виконавців; здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Аналіз зазначених норм дає можливість прийти до висновку, що начальник відділу наділений контролем відносно підпорядкованого йому державного виконавця щодо належності здійснення ним процесуальних дій, пов`язаних із виконанням виконавчих документів, які перебувають в провадженні останнього. Реагування на пред`явлені судові заяви та скарги в рамках виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у державного виконавця, охоплюються також процесуальними повноваженнями державного виконавця, і у випадку, якщо останній належним чином не вчиняє такі дії, начальник відділу може спонукати та/або самостійно в рамках здійснення контролю вчиняти дії, що запобігають настанню негативних наслідків для відділу, в штаті якого знаходиться державний виконавець.

Так, представником скаржника не спростовано, що підписант апеляційної скарги не внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як керівник Центрального відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), а також що набрання судовим рішенням законної сили щодо бездіяльності та/або незаконних дій державного виконавця не впливає на настання негативних наслідків для відділу, інтереси якого представляє його начальник Лисенко Д.Б., зокрема по сплаті судових витрат.

По суті оскарженої ухвали колегія суддів відмічає наступне.

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин 1-3 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В силу ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі по тексту Закон №1403-VIII) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За текстом ч.1 ст.4 Закону №1403-VIII діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

В силу ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно з ч.5 ст.24 Закону №1404-VIII у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

У відповідності до ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В силу п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно абз.26, 27 п.3 розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо). У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що у виконавчому листі по справі №723/1691/19, виданого 23.12.2020 року Сторожинецьким районним судом, адреса боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначена АДРЕСА_2 , а інші відомості, зокрема місця роботи, відсутні (а.с.78).

У заяві про примусове виконання рішення зазначено наступні адреси боржника ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , а також, що останній проживає та працевлаштований АДРЕСА_1 . Також у прохальній частині заяви зазначено про прийняття до виконання виконавчих листів від 21.09.2020 року та 20.10.2020 року у справі 723/1691/19, виданих 23.12.2020 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області, та додано наступні додатки: оригінал виконавчого листа від 21.09.2020 року, 20.10.2020 року, договір, ордер, свідоцтво (а.с.7-8).

З повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2021 року №822 вбачається, що останній пред`явлений не за місцем виконання. Також зазначено, що до заяви про примусове виконання рішення не додано жодного документа, який підтверджує, що боржник проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Отже, як вбачається з наведеного, саме АДРЕСА_2 зазначена у виконавчому листі як адреса боржника, іншої адреси місця проживання, перебування чи роботи виконавчий документ не містить, отже зазначена у заяві адреса АДРЕСА_1 як місця проживання та працевлаштування базується лише на словах стягувача, тобто особи, яка у виконавчому провадженні є заінтересованою особою.

Посилання в скарзі на те, що Центральному ВДВС у місті Дніпро відомо про те, що боржник ОСОБА_2 проживає і працевлаштований за адресою АДРЕСА_1 , оскільки у їх відділі на виконанні перебувають виконавчі провадження №57901309 та №57894666, є безпідставними, оскільки заява про примусове виконання рішення доведення до відома відділу ДВС такої інформації не містить, а обов`язку виконавця бути обізнаним з усіма наявними у відділі на примусовому виконанні документів Закон не наділяє, а також стороною скаржника жодними належними та допустимими доказами не підтверджені зазначені відомості.

Крім того, на час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження виконавець не має обов`язку та механізму, спрямованого на перевірку вірогідності відомостей, які зазначені як у виконавчому документі, так і в заяві стягувача.

Таким чином, пред`явлення виконавчого листа до відділу ДВС за територіальною підвідомчістю, відмінною від адреси, зазначеної в ньому, із лише одною вказівкою на місце роботи в заяві без дотримання норми абз.27 пункту 3 розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень» не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документу до виконання.

Зазначені обставини з урахуванням вимог Інструкції не вірно оцінені судом першої інстанції, внаслідок чого суд першої інстанції прийшов до неправильних висновків.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що дії державного виконавця не суперечили Закону та вчиненні з дотриманням вимог Інструкції, через що ухвала суду не відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 451 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в особі начальника відділу Лисенка Дмитра Борисовича задовольнити.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2021 року скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій головного державного виконавця Добридкіна С.А. Центрального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що полягають у винесенні повідомлення від 08 січня 2021 року №822 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними та скасування повідомлення головного державного виконавця Добридкіна С.А. Центрального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08 січня 2021 року №822 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /Н.К. Височанська, І.Б. Перепелюк/