Справа № 219/9931/20
Провадження № 2/219/620/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2021 року м. Бахмут Донецької області
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючого судді Худіної О.О.
за участю секретаря судового засідання Курилової А.О.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Ритова Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання біржового контракту дійсним, -
29.10.2020 року адвокат Ритов О.М. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з дійсним позовом, відповідно до якого просив визнати дійсним біржовий контракт який укладено Товарною біржою «НЕДВИЖИМОСТЬ» від 28.02.2002 року, а саме договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем.
В обґрунтування позову вказує, що згідно договору купівлі продажу від 28.02.2002 року який було укладено Товарною біржою «НЕДВИЖИМОСТЬ», ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 9 договір було зареєстровано в Єнакіївському міському бюро технічної інвентаризації, про шо мається відмітка на біржовому контракті. Сторонами під час укладення біржового контракту були дотримані усі істотні умови договору купівлі продажу, однак відповідачі у зв`язку із зайнятістю ухилялися від укладення договору купівлі продажу у нотаріальній формі, при цьому посилаючись на п. 5 договору, де зазначено, що у покупця виникає право власності на квартиру з моменту підписання цього договору, тому відповідачі вважали, що цей договір не потребує нотаріальної форми.
На початку жовтня 2020 року позивач мала намір продати квартиру. Однак звернувшись до нотаріальної контори, їй було відмовлено в письмовій формі, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутись до суду. Позивач вимушена звернутися до суду з приводу визнання дійсним біржового контракту (договору купівлі-продажу) та визнання права власності на майно, оскільки розпорядитися вказаною квартирою позивач не може у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомості підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.
Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, разом з тим представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Від них не надійшло клопотання про відкладення слухання справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом достовірно встановлено, що 28.02.2002 року Товарною біржою «НЕДВИЖИМОСТЬ» між ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) укладено в письмовій формі договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 28,60 кв.м., яка складається із однієї кімнати. Пунктом 2 Договору передбачено, що інвентаризаційна вартість квартири складає 5044 гривні. Пунктом 3 договору передбачено, що ціна продажу квартири складає 500 гривень. Пунктом 5 договору передбачено, що покупець набуває право власності на квартиру з моменту підписання договору. Відповідно до п. 9 договору, договір підлягає реєстрації у Єнакіївському міському бюро технічної інвентаризації (а.с. 7).
Договором підтверджується той факт, що розрахунки між позивачем та відповідачами проведені повністю, претензій вони не мають. Тобто, позивач повністю виконав умови домовленості за договором, сплатив продавцю належну суму у розмірі 500 гривень (п. 3 договору).
Відповідно до реєстраційного посвідчення Єнакіївського БТІ позивач здійснив реєстрацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7).
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 28.02.2002 року, укладений між сторонами, та зареєстрований Товарною біржою «НЕДВИЖИМОСТЬ», нотаріально посвідчений не був.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.
Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірного будинку, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.
В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.
Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями105,114 ЦК).
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (Покупця за контрактом) продавці не мали.
Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» - угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізнався, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення.
Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 07 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру, садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог, а тому позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 13, 18, 42, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-284 ЦПК України, ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», суд -
Позов представника позивача адвоката Ритова Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання біржового контракту дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним біржовий контракт який укладено Товарною біржою «НЕДВИЖИМОСТЬ» від 28.02.2002 року, а саме договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2021 року.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 .

Суддя О.О.Худіна