Справа № 694/972/21 Провадження №6/694/35/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

22.06.2021 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області

в складі:головуючої судді Сакун Д.І.,

секретаря судового засідання Літвін Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Звенигородка подання головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лужанської О.О. про тимчасове обмеження гр. ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання нею зобов`язань, покладених виконавчим листом № 6-1165, який видано 11.10.2010 року, про стягнення заборгованості в сумі 169657,38 грн.

Вказане подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у Звенигородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № 51994030 з примусового виконання виконавчого листа № 6-1165, який видано 11.10.2010 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення заборгованості в сумі 169657,38 грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

У ході здійснення виконавчого провадження встановлено, що у боржника ОСОБА_1 відсутнє будь-яке майно, належне йому на праві власності. При цьому, ОСОБА_1 самостійно не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання зобов`язань, покладених на нього вищевказаним виконавчим документом, а також ігнорує письмові вимоги державного виконавця щодо надання декларації про доходи та майно, явки для дачі пояснень з приводу неналежного виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

З огляду на вказане, враховуючи клопотання головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про розгляд даного подання без участі представника Звенигородського МРВ ДВС, суд не викликає його у судове засідання, та розглядає подання без повідомлення сторін виконавчого провадження, на підставі наданих матеріалів у межах заявлених вимог.

Відповідно до положень ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється.

Дослідивши матеріали подання, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлена вимога щодо обмеження прав боржника, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що відсутні достатні підстави для його задоволення.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Звенигородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № 51994030 з примусового виконання виконавчого листа № 6-1165, який видано 11.10.2010 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення заборгованості в сумі 169657,38 грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Постановою головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.08.2016року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 51994030 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 169657,38 грн.., а також зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно.

Відповідно до матеріалів, долучених до подання, у ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_1 станом на 21.05.2021 року не має у власності об`єктів нерухомого майна

Крім того ОСОБА_1 має закордонний паспорт для виїзду з України.

Інших документів щодо майнового стану боржника не надано.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Положеннями ч.ч. 1, 3, 4 ст. 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Суд враховує, що конституційні та міжнародно-правові гарантії свободи пересування не поширюються на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. При цьому законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. Під час здійснення виконавчого провадження обмеження права особи на виїзд слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов`язання, у тому числі, покладеного на неї рішенням посадової особи, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

При цьому питання про обмеження права вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі встановлення факту ухилення боржника від виконання, покладених на нього відповідним рішенням зобов`язань.

За змістом роз`яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається.

Водночас суд критично оцінює доводи, викладені у поданні, щодо обізнаності боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього у примусовому порядку заборгованості. Вказане зумовлено тим, що долучених до подання матеріалах відсутні докази про те, що постанова від про відкриття виконавчого провадження взагалі надсилалась ОСОБА_1 . Навпаки матеріали подання містять заяву останнього про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від березня 2021 року.

Крім того, головним державним виконавцем до подання не долучено доказів, які б підтверджували доводи, що ОСОБА_1 ігнорує письмові вимоги державного виконавця щодо явки для дачі пояснень з приводу неналежного виконання рішення суду.

Також суд зауважує, що головним державним виконавцем не вживалися заходи, щодо розшуку майна боржника, джерел його доходів, місця роботи, а здійснено лише запит щодо наявності у останнього нерухомого майна.

Вжиті заходи не можуть вважатися достатніми для забезпечення виконання завдань виконавчого провадження, оскільки надані суду матеріали не містять відомостей про те, що головним державним виконавцем здійснювалися заходи щодо застосування приводу до боржника ОСОБА_1 у зв`язку з ухиленням від явки за викликом державного виконавця, не здійснювалися виїзди за місцем його проживання з метою відшукання іншого майна..

Посилання у поданні на наявність заборгованості у зв`язку з невиконанням судового рішення не є підставою для обмеження у праві виїзду боржниці за межі України, оскільки законом, станом на момент звернення з поданням, не передбачались юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду за наявності лише факту невиконання зобов`язання.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням», розуміються будь-які свідомі діяння(дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні,коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості(наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), що роз`яснив Верховний Суд України 01 лютого 2013 року при розгляді питань, які виникають в судовій практиці про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Правові підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, за наявними в матеріалах справи доказами, відсутні.

Державний виконавець в поданні не зазначив як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України гарантує повернення боргу і яким чином цей борг може бути повернуто при застосуванні такого обмеження.

Застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, національні суди зобов`язані забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну, було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відтак подання задоволенню не підлягає як необґрунтоване.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 247, 258-261, 353-354, 441, пп.15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники справи, яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.І. Сакун