Справа № 324/167/21
Провадження № 2/324/319/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.

за участю секретаря судового засідання Божко В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Рощупкіна С.В.,

представника відповідача адвоката Амельченка М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

Представник позивача адвокат Рощупкін С.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення збитків.

В позові зазначено, що 28 липня 2014 року між ОСОБА_1 (надалі - Позивач) та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) укладено договір позики, відповідно до умов якого Відповідач отримав від Позивача в борг грошові кошти у сумі 8900 доларів США, еквівалент якої до національної валюти України - гривні станом на дату укладення договору складав 109025,00 грн., які зобов`язався повернути в строк до 01 серпня 2014 року. Факт укладення договору позики підтверджується власноручно написаною Відповідачем розпискою, справжність якої засвідчено двома свідками. У визначений договором позики строк Відповідач не повернув Позивачу грошові кошти, що змусило його звернутись до Пологівського районного суду Запорізької області (надалі - Суд) за захистом порушених прав. Протягом строку розгляду справи Відповідач здійснив часткове погашення боргу, перерахувавши Позивачу 2 000, 00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок). Рішенням Суду від 20 жовтня 2014 року у справі №324/1640/14-ц, яке набрало законної сили 31 жовтня 2014 року, позов Позивача про стягнення з Відповідача суми боргу задоволено, стягнуто на його користь заборгованість по договору позики в розмірі 113255,00 грн. та судові витрати у розмірі 1147,55 грн., а всього 114402,55 грн. Станом на дату винесення Судом вказаного рішення офіційний курс національної валюти України - гривні до долару США становив 12,95 грн за 1 долар США. Враховуючи той факт, що Відповідачем рішення Суду від 20 жовтня 2014 року у справі №324/1640/14-ц у добровільному порядку не виконано, Позивач був змушений звернутись до відділу державної виконавчої служби Пологівського районного управління юстиції Запорізької області (далі - ВДВС Пологівського РУЮ) з заявою про примусове виконання такого рішення.

28 квітня 2015 року заступником начальника ВДВС Пологівського РУЮ Жук О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що з Відповідача на користь Позивача частково (трьома частинами) стягнуто суму боргу у розмірі 5115,56 грн. Зазначеною постановою виконавчий лист в цей же день направлено за належністю (за адресою фактичного проживання Відповідача) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 15 травня 2015 року старшим державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Тищенко О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання виданого Судом 14 листопада 2014 року виконавчого листа, Відповідач здійснював погашення суми боргу частково. Враховуючи таке неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань з погашення боргу, в тому числі неналежне виконання рішення Суду від 20 жовтня 2014 року у справі №324/1640/14-ц, Позивач звернувся до Суду з позовом про стягнення з Відповідача збитків від інфляції та трьох процентів річних. Рішенням Суду від 31 січня 2018 року у справі №324/957/17, яке набрало законної сили 08 березня 2018 року, позов Позивача задоволено частково, стягнуто на його користь з Відповідача збитки від інфляції в розмірі 62981,75 грн. та три проценти річних в розмірі 7624,11, а всього 70515 гривень 86 копійок.

Пізніше за спільною домовленістю Відповідача з Позивачем, з метою уникнення додаткових витрат на примусове виконання цього рішення Суду між ними у червні 2018 року був укладений договір про добровільне виконання рішення Суду від 31 січня 2018 року у справі №324/957/17 та його розстрочення, який фактично був виконаний Відповідачем 23 листопада 2019 року. Протягом часу виконання Відповідачем договору позики від 28 липня 2014 року, а також рішень Судів від 20 жовтня 2014 року у справі №324/1640/14-ц та від 31 січня 2018 року у справі № 324/957/17 курс національної валюти України - гривні по відношенню до іноземної валюти - долара США змінювався. Виходячи з цього сплачена Відповідачем у національній валюті (гривні) загальна сума боргу у перерахунку до курсу іноземної валюти становить еквівалент 7430, 30 доларів США. За таких умов, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за договором позики від 28 липня 2014 року, а також рішень Судів від 20 жовтня 2014 року у справі №324/1640/14-ц та від 31 січня 2018 року у справі №324/957/17, для відновлення становища, яке існувало до порушеного Відповідачем своїх зобов`язань (повернення повної суми позики, що становить 8 900, 00 доларів США) Позивач має понести додаткові витрати. Як вбачається з доданої до позовної заяви розписки, за взаємною згодою з Відповідачем у ній (розписці) визначено грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній вшпоті - доларах США.

Інший порядок визначення суми, що підлягала сплаті Відповідачем Позивачу, договором та законом не визначено. За таких умов Відповідач зобов`язався повернути Позивачу суму позики в іноземній валюті або в національній валюті України за офіційним курсом долара США на день платежу. Як зазначалось раніше, Відповідач частинами виконував своє зобов`язання з повернення отриманої від Позивача в позику суми грошових коштів, що призвело до недоотримання Позивачем частини суми боргу у розмірі 1469,70 доларів США.

Розрахунок вказаної суми здійснений наступним чином: 1) 06 вересня 2014 року 500,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 12,82 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 39,00 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 2) 18 жовтня 2014 року 1500,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 12,95 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 115,83 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 3) 18 лютого 2015 року 552,90 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,80 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 20,63 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 4) 23 березня 2015 року 4536,27 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 23,15 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 195,95 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 5) 27 квітня 2015 року 0,80 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 22,45 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 0,04 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 6) 08 грудня 2015 року 15004,40 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 23,37 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 642,04 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 7) 18 лютого 2016 року 2360,56 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,72 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 88,34 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 8) 31 березня 2016 року 1890,50 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,22 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 72,10 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 9) 18 жовтня 2016 року 6948,76 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 25,78 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 269,54 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 10) 28 жовтня 2016 року 21529,09 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 25,53 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 843,29 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 11) 15 травня 2018 року 62800,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,171 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 2399,60 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 12) 29 червня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,189 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 114,55 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 13) 30 липня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,762 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 112,10 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 14) 31 серпня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 28,279 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 106,09 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 15) 30 вересня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 28,298 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 106,01 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 16) 28 жовтня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 28,335 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 105,88 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 17) 05 грудня 2018 року 2000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 28,125 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 71,11 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 18) 07 грудня 2018 року 998,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 27,879 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 35,80 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 19) 30 грудня 2018 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 27,688 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 108,35 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 20) 31 січня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 27,755 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 108,09 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 21) 01 березня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,859 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 111,69 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 22) 31 березня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 27,248 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 110,10 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 23) 04 травня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,557 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 112,96 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 24) 01 червня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,872 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 111,64 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 25) 02 липня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 26,2065 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 114,48 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 26) 30 липня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 25,2525 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 118,80 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 27) 01 вересня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 25,2323 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 118,90 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 28) 08 жовтня 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 24,8676 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 120,64 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 29) 03 листопада 2019 року 3000,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 24,8191 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 120,87 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США; 30) 23 листопада 2019 року 20223,00 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 24,1937 офіційний курс долара США, який діяв на дату здійснення платежу (курс НБУ), 835,88 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США. Усього 188844,28 сума грошових коштів, сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті, грн., 7430,30 сума грошових коштів сплачених Відповідачем Позивачу у національній валюті (гривні), доларів США.

За таких умов, з дати укладення договору позики і по теперішній час Відповідач перерахував Позивачу грошові кошти у розмірі 188 844, 28 грн., що еквівалентно 7430,30 доларам 30 центам США.

З цього випливає, що для погашення різниці між сумою грошових коштів, переданих Відповідачу у позику (8900, 00 доларів США) та сумою грошових коштів, повернутою Відповідачем (7430,30 доларів США), Позивач має здійснити витрати на придбання 1469, 70 доларів 70 центів США.

За таких умов витрати, які Позивач має зробити для відновлення свого порушеного права (придбання іноземної валюти для погашення різниці між сумою грошових коштів, переданих Відповідачу у позику та сумою грошових коштів, повернутою Відповідачем) є реальними збитками.

Отже, як стверджує Позивач, Відповідач зобов`язаний відшкодувати йому збитки у розмірі 1469,70 доларів 70 центів США, еквівалент яких у національній валюті України - гривні за офіційним курсом долара США (роздруківка інформації додається) станом на дату звернення до Суду становить 41435, 00 грн .

У зв`язку з вищезазначеним представник позивача адвокат Рощупкін С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить суд стягути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 41435,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

12 березня 2021 року від представника відповідача адвоката Амельченка М.Д. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що в провадженні суду перебуває цивільна справа № 324/167/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Із пред`явленим позовом вони не погоджуються з наступних правових підстав:

1. Дійсно, 27 липня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Рішенням суду від 20 жовтня 2014 року по справі №324/1640/14-ц було стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором позики в розмірі 113 255,00 гривень, судові витрати в розмірі 1147,55 гривень, а всього 114402,55 гривень. Вказане рішення суду було виконано в повному обсязі 15 травня 2018 року, про що була написана розписка, де чітко зазначено, що позивач не має жодних матеріальних претензій до відповідача, а, отже, фактично спору немає. Суд вирішує спір між сторонами, однак в даному випадку спору між сторонами у справі нема, тому що жодної шкоди Позивачу з боку Відповідача спричинено не було.

2. Рішення суду від 20 жовтня 2014 року, яким було вирішено спір по суті.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Отже, з позовом до суду позивач звернувся 29 січня 2021 року, тобто через 7 років після остаточного рішення суду від 20 жовтня 2014 року, а тому є всі підстави для застосування строку позовної давності, про що відповідач і просить суд.

Позивач в своєму позові просить суд стягнути збитки, які виникли у в`язку з коливанням курсу валют. З даним твердженням позивача відповідач не може погодитися з наступних правових підстав:

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за фіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Велика Палата в постанові ВС/ВП № 750/8676/15-ц від 30 травня 2018 року вважає за необхідне визначитися з поняттям «курсова різниця» та зі сферою його застосування.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року №93 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року №126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості циниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах, курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи виплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить рівну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових зниць. Це періоди між: датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків; датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період. Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16.

У зв`язку з вищезазначеним представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

19 березня 2021 року на адресу суду від представника позивача адвоката Рощупкіна С. надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначив, що не погоджуючись з позовом, представник Відповідача подав до Суду свій відзив на позовну заяву Позивача, в якому зазначив про нібито 1) сплив строків, у межах якого Позивач міг звернутися до Суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та 2) відсутність підстав для задоволення позову Позивача.

Позивач відхиляє викладені у відзиві представника Відповідача заперечення, вважає їх безпідставними, необгрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу Суду з огляду наступне.

По-перше, згідно з частиною 1 статті 256 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як зазначалось Позивачем у його позовній заяві і не заперечується Відповідачем (його представником), рішення Суду від 20 жовтня 2014 року у справі №324/1640/14-ц виконувалось Відповідачем частинами шляхом вчинення ним дій, що свідчать про визнання боргу (часткового погашення заборгованості) і фактично виконане тільки 15 травня 2018 року.

Зазначений факт підтверджується доданою до відзиву на позовну заяву представником Відповідача копією розписки.

За таких умов Позивач звернувся до Суду з позовом про стягнення з Відповідача збитків в межах передбачених частиною 1 статті 257 ЦК України строків.

По-друге, як зазначалось представником Позивача у позовній заяві, згідно з частиною 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є зокрема - втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Предметом позову Позивача до Відповідача є стягнення з останнього реальних збитків (витрат, які Позивач має зробити для відновлення свого порушеного права (придбання іноземної валюти для погашення різниці між сумою грошових коштів, переданих Відповідачу у позику та сумою грошових коштів, повернутою Відповідачем), а не упущеної вигоди, як безпідставно зазначає представник Відповідача. Зазначене прямо випливає з наведеного представником Позивача у позовній заяві обгрунтування.

Таким чином, посилання представника Відповідача на безпідставність вимог Позивача і підкріплення своєї позиції судовою практикою, яка не стосується предмету спору, не може братись до уваги Судом як підстава для відмови у задоволенні позову.

У зв`язку з вищезазначеним представник позивача просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 41435,00 грн. та судові витрати у розмірі 908,00 грн.

В судовому засіданні позивач і представник позивача заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Позивач зазначив, що він позивачав у третіх осіб у 2014 році 8900 доларів США, які передав за проханням відповідачу. Він повинен передати третім особам запозичені кошти саме в доларах США, для чого йому потрібно відновити свої права шляхом придбання саме доларів США, щоб повернути третім особам. Він не звертався до відділу ДВС з приводу примусового виконання рішення суду від 31 січня 2018 року, бо про це його попросив Відповідач.

Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності за участю його представника.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що вимоги позивача безпідставні, оскільки ніяких збитків позивачу відповідачем не завдано, а курсова різниця не може вважатись упущеною вигодою. Позивач не довів, що міг і повинен був отримати зазначені грошові кошти, а внаслідок неправомірних дій відповідача він цих грошових коштів не отримав. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Згідно письмової розписки від 28 липня 2014 року відповідач взяв в борг у позивача гроші в розмірі 8900 доларів США, що по курсу на дату складення даної розписки складало 109025 грн., зобов`язався повернути вказану суму в строк до 01 серпня 2014 року. Розписка підписана відповідачем в присутності двох свідків.

Згідно рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору позики в розмірі 113255,00 грн. та судові витрати в розмірі 1147,55 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили 31 жовтня 2014 року.

Згідно рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 31 січня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків від інфляції та трьох відсотків річних задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки від інфляції в розмірі 62981,75 грн. та три проценти річних в розмірі 7624,11 грн, а всього грошові кошти в сумі 70515,86 грн. В задоволені позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 705,17 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили 08 березня 2018 року.

З копії виписки, наданої АТ КБ «ПриватБанк» 16 січня 2021 року, судом встановлено, що з банківської картки № НОМЕР_1 з червня 2018 року по червень 2019 року здійснено перекази грошових коштів.

З копії розписки від 15 травня 2018 року судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 62800,00 грн. Претензій майнового і морального характеру стосовно виконання погашення заборгованості по виконавчому листу №324/1640/14-ц виданому 14 листопада 2014 року не має у зв`язку з повним його виконанням. Розписка власноручно підписана позивачем та відповідачем.

На виконання рішень Пологівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2014 року і від 31 січня 2018 року представником позивача були отримані виконавчі листи. Виконавчі листи за судовим рішенням від 20 жовтня 2014 року позивач пред`явив до відділу ДВС для примусового виконання, а виконавчі листи за судовим рішенням від 31 січня 2018 року не були пред`явлені до примусового виконання до відділу ДВС.

ОСОБА_1 власноруч написана розписка за його особистим підписом, в якій зазначено, що він, ОСОБА_1 , на виконання рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2014 року по виконавчому листу №324/1640/14-ц, виданому 14 листопада 2014 року, отримав від ОСОБА_2 залишок боргу у розмірі 62800,00 грн. Претензій майнового і морального характеру стосовно виконання погашення заборгованості по виконавчому листу №324/1640/14-ц, виданому 14 листопада 2014 року, він не має у зв`язку з повним його виконанням.

ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1, п.8 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Як було встановлено судом, на підставі рішення суду у відповідача виникло зобов`язання щодо сплати на користь позивача грошових коштів в розмірі 8900 долари 00 центів США, що еквівалентно сумі в розмірі 113255 гривень 00 копійок. Станом на 02 жовтня 2014 року встановлено офіційний кур гривні до долару США в розмірі 12,95 грн. за 1 долар США. Відповідачем було перераховано позивачу в рахунок погашення суми боргу 2000 грн. Отже, рішенням суду від 20 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору позики у розмірі 113255 грн. та судові витрати у розмірі 1147,55 грн. Рішення суду набрало законної сили 31 жовтня 2014 року.

Належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення грошової суми в розмірі та у валюті, які визначені в судовому рішенні.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 31 січня 20218 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків від інфляції та трьох відсотків річних задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки від інфляції в розмірі 62981,75 грн. та три проценти річних в розмірі 7624,11 грн, а всього грошові кошти в сумі 70515,86 грн. В задоволені позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 705,17 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили 08 березня 2018 року.

Згідно розписки від 15 травня 2018 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 62800,00 грн. Претензій майнового і морального характеру стосовно виконання погашення заборгованості по виконавчому листу №324/1640/14-ц, виданому 14 листопада 2014 року, він не має у зв`язку з повним його виконанням. Розписка власноручно підписана позивачем та відповідачем.

Разом із цим, позивач, заявляючи вимоги про стягнення збитків, посилався на те, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення боргу за договором позики пройшло багато часу, національна грошова одиниця знецінилась, і тому вважав, що відповідач має відшкодувати йому збитки для повного відновлення порушеного права, оскільки рішенням суду стягнуто борг у доларах США з урахуванням гривневого еквівалента.

Однак, положеннями ст.99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, ч.2 ст.192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Тобто, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. При цьому положення ч.2 ст.533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Крім того, положеннями ст.ст.15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч.2 ст.16 ЦК України.

Так, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки положеннями даної статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до приписів ст.22 ЦК України, у виді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Отже, кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Тому саме позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду України, викладених у постанові від 18 травня 2016 року (справа № 6-237цс16).

Однак, позивачем зазначені вище обставини жодними належними і допустимими доказами не доведені. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Позивачем не доведено реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми, наведений позивачем розрахунок упущеної вигоди є теоретичним, побудованим на можливих очікуваннях певного доходу та не підтверджений будь-якими доказами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який міг би і повинен був отримати позивач в майбутньому.

Позивач своєю поведінкою довів, що після постановлення судом рішення 31 січня 2018 року він повністю прийняв виконання рішення суд від 20 жовтня 2014 року саме в гривнях. Крім того, позивач, який, як він стверджував в ході розгляду даної справи, мав і продовжує мати до відповідача претензії щодо неповного виконання судового рішення, з незрозумілих підстав з січня 2018 року не вжив заходів щодо реалізації свого законного права на виконання судового рішення шляхом звернення з виконавчими документами для примусового виконання рішення суду до відділу ДВС. Відповідач, в свою чергу, станом на розгляд даної справи судом виконав свої зобов`язання перед позивачем не тільки щодо виконання рішення суду від 20 жовтня 2014 року, а і щодо виконання суду від 31 січня 2018 року, що встановлено судом з аналізу банківської виписки по картоковому рахунку відповідача.

Отже, суд не може погодитися з тим, що в діях відповідача наявна вина, а також з тим, що існує причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача у справі та шкодою.

Підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідач, повністю сплативши згідно вказаного судового рішення заборгованість перед позивачем, виконав зобов`язання, покладені на нього судовими рішеннями.

Крім того, суд звертає увагу й на ті обставини, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак вказана обставина не є підставою для пред`явлення стороною у зобов`язанні, спір щодо якого вирішений судом, після цього до іншої сторони додаткових вимог про стягнення курсової різниці. При цьому ані положеннями ч.2 ст.16 ЦК України, ані будь-яким іншим законом, ані умовами укладеного між сторонами договору позики не передбачена можливість позичальника захистити своє порушене право в обраний ним спосіб, а саме стягнення курсової різниці валют, яка утворилась після ухвалення судового рішення у зв`язку зі знеціненням гривні відносно долара США.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи вищевказані норми, оцінючі зібрані по справі докази та надаючи їм належну оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову, оскільки позивач погодився з рішенням Пологівського районного суду Запорізької області про стягнення заборгованості по договору позики у валюті гривні України, також погодився з рішенням суду про стягнення збитків від інфляції та трьох процентів річних, написав власноруч розписку, якою претензій майнового і морального характеру стосовно виконання погашення заборгованості по виконавчому листу №324/1640/14-ц виданому 14 листопада 2014 року не має у зв`язку з повним його виконанням, а отже, не має права на стягнення збитків, так як позивач сам погодився із рішеннями суду про стягнення з відповідача заборгованості у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи з такого.

Позовна давність, відповідно до ст.256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В свою чергу згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зважаючи на те, що права позивача щодо неповернення суми коштів визначених договором позики не порушені, підстав для висновку про пропуск останнім встановленого законом строку для звернення до суду за захистом свого права суд не вбачає. Позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 6, 15, 16, 22, 524, 533, 614, 627, 623 ЦК України, ст.224 Господарського кодексу України, ст.ст.19, 76-82, 141, 259 ч.6, 263-265, 268 ч.6 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29 червня 2021 року.

Суддя: Кацаренко І. О.