Справа № 369/6079/20
Провадження № 2/369/71/21
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Тетяна Сергіївна про визнання договору дарування будинку та договору дарування земельної ділянки недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований та проживав з 18 серпня 2010 року у житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці під кадастровим номером :01:024:5488.

Будинок в АДРЕСА_1 , та земельна ділянка із кадастровим номером :01:024:5488 до 15.10.2019 року належав на праві приватної власності ОСОБА_2 .

За час проживання, Позивач фізичною працею та особистими коштами приймав безпосередню участь у покращенні житлових умов, ремонті будинку та інших спорудах, які розташовані на земельній ділянці.

Особисті відносини між Відповідачем 1 - ОСОБА_2 , яка являється матір`ю Позивача, стали погіршуватися починаючи із червня 2018 року, вона здійснює на Позивача та членів його сім`ї психологічний тиск, скандалить, висловлюється щодо позивача різними принизливими словами. З цього приводу позивачем неодноразово викликались співробітники Національної поліції України. Все це відбувалося внаслідок впливу на ОСОБА_2 її онуки (доньки Позивача) - ОСОБА_3 (Відповідач 2), яка в свою чергу підбурювала Відповідача 1 до сімейних конфліктів із Позивачем, а також робила все необхідне щоб Відповідач 1 як найскоріше подарувала належний їй будинок та земельну ділянку Відповідачу 2.

Відповідач 1 в силу свого похилого віку (майже 80 років), поганого самопочуття та постійного тиску на неї Відповідача 2, без відома Позивача оформила договір дарування житлового будинку, серія та номер: 437, виданий 16.10.2019 р., видавник: Марчук Т.С., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та договір дарування, земельної ділянки, серія та номер: 436, виданий 16.10.2019, видавник: Марчук Т.С., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області.

У відповідності до інформації із реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:024:5488, площею 0.0644 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житлового будинку (літ. А) загальна площа (кв.м): 235.4, житлова площа (кв.м): 111.5, складові частини будинку - сарай (літ. Б), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 являється ОСОБА_3 .

Вважав, що Відповідач 1 подарувала Відповідачу 2 житловий будинок та земельну ділянку, не усвідомлюючи всіх негативних наслідків, які можуть статися в майбутньому із Відповідачем 1, а також з метою перешкодити Позивачу довести своє право на користування вказаним житловим будинком, оскільки на момент укладення обох договорів дарування Відповідачу 1 та Відповідачу 2 було відомо про наявність незавершеного судового спору який триває й досі, а саме: справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04.11.2019 року по справі № 369/489/19 позовні вимоги Позивача за первісним позовом було задоволено частково. ОСОБА_1 не погоджуючись із вищенаведеним рішенням подав апеляційну скаргу.

Станом на сьогоднішній день рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04.11.2019 року по справі № 369/489/19 не набрало законної сили, а справа в суді апеляційної інстанції ще нерозглянута.

У зв`язку із оформленням вищенаведених договорів дарування вважає, що позивача ошукали, а також хочуть залишити без будинку.

Позивач на даний момент має законне право проживати та користуватися даним будинком, оскільки він там зареєстрований належним чином.

Внаслідок укладання договору дарування між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 є загроза опинитися на вулиці не тільки самого Позивача, але й Відповідача 1, яка внаслідок стану свого здоров`я, похилого віку та психічного стану погодилася на підписання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Так, станом на сьогоднішній день Відповідач 2 проживає за адресою АДРЕСА_2 , а у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , надалі проживає Відповідач 1, яка самостійно несе тягар утримання вказаного майна.

Окрім іншого, ще одним підтвердженням того, що Позивача хочуть залишити на вулиці не дочекавшись рішення апеляційного суду по справі № 369/489/19 є і той факт, що Відповідач 2 вже встиг виставити на продаж житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відчуження будинку може негативно відбитися на подальшій долі Позивача, а також зробить неможливе виконання рішення суду по цій справі та рішення суду апеляційної інстанції по справі № 369/489/19 - у випадку їх вирішення на користь ОСОБА_1 .

Вважає, що Відповідач 1 під постійним впливом Відповідача 2 на неї, а також під впливом сильного душевного хвилювання та станом емоціонального потрясіння, що сталися внаслідок неприязних сімейних відносин із Позивачем, що склалися із-за безпосередньої участі Відповідача 2, Відповідач 1 під час укладання договорів дарування будинку та земельної ділянки не повністю відповідало її внутрішній волі, як то передбачено ст. 203 ЦК України.

Тому позивач просив визнати договір дарування житлового будинку (літ. А) загальна площа (кв.м): 235.4, житлова площа (кв.м): 111.5, складові частини будинку - сарай (літ. Б), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер: 437, виданий 16.10.2019 р., видавник: Марчук Т.С., приватний нотаріус Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області недійсним. Визнати договір дарування земельної ділянки серія та номер: 436, виданий 16.10.2019 р., видавник: Марчук Т.С., приватний нотаріус Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області з кадастровим номером :01:024:5488, площею 0.0644 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0644 га, недійсним. Судові витрати покласти солідарно на відповідачів.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 26.08.2020 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання.

Також ухвалою суду від 26.08.2020 (головуюча суддя Пінкевич Н.С.) в якості забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку із кадастровим номером :01:024:5488, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представником відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було подано суду відзив, згідно якого було зазначено що представник відповідачів заперечує проти позову, вважає його необґрунтованим в основу якого покладені припущення Позивача. Позивач не є стороною договору. Позов поданий лише з метою далі продовжувати конфлікт. Позивач не дбає про стан своєї матері. Має на меті і далі продовжувати за рахунок матері набувати матеріальні блага.

ОСОБА_2 цілком усвідомлює значення своїх дій, договори укладала за власним волевиявленням, на пам`ять не скаржиться. Як власник майна, має право розпоряджатись ним на власний розсуд.

Що стосується посилання Позивача на те, що він залишиться на вулиці, то в рішенні Києво-Святошинського суду Київської області у справі №369/489/19 встановлено, що Позивач проживає окремо, зі своєю сім`єю, тривалий час.

Позивач зареєстрував свій будинок за адресою АДРЕСА_1 , про що не повідомив суд першої інстанції та говорив, що йому немає де зареєструватись. З інформаційної довідки з реєстру речових прав видно, що 21.02.2019 року проведена реєстрація будинку.

Рішення суду першої інстанції по справі 369/489/19 було скасовано апеляційною інстанцією в частині задоволення позовної заяви ОСОБА_2 лише тому, що за декілька днів до прийняття судом рішення вона вже не була власником цього майна.

Представник відповідачів вважає, що Позивач у будь-якому разі втратив право користування будинком, оскільки змінився його власник.

Тому просив відмовити у вимогах позову в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Тетяна Сергіївна подала до суду письмові пояснення, згідно яких зазначила що нею як нотаріусом було дотримано абсолютно всіх встановлених законом вимог при посвідченні оспорюваних наразі Позивачем правочинів, які були вчинені зазначеними особами - Сторонами договорів дарування об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з чим вбачається обґрунтованою відсутність будь-яких підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій на момент звернення до неї згаданих вище осіб.

Вважала, що у даному конкретному випадку немає жодних підстав для оспорювання будь-ким посвідчених правочинів щодо відчуження належних попередньо Дарувальнику об`єктів нерухомого майна на користь Обдаровуваної, у зв`язку з чим вбачається й неможливим позбавлення наразі її, Обдаровуваної, права приватної власності на отримані нею безоплатно у власність від Дарувальника об`єкти нерухомого майна, що, у свою чергу, відбулось абсолютно добровільно, відповідно до дійсного волевиявлення Сторін правочинів, та було оформлено згідно всіх вимог чинного на той час законодавства України.

Також третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Тетяна Сергіївна подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 29.12.2020 року було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого головуючим суддею у даній справі визначено суддю Янченко А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області (суддя Янченко А.В.) від 30.12.2020 року прийнято до розгляду цивільну справу № 369/6079/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Тетяна Сергіївна про визнання договору дарування будинку та договору дарування земельної ділянки недійсним та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.03.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 30.03.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

02.06.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Тетяни Сергіївни надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справа, згідно якого остання просила суд розглянути справу без її участі, яке задоволено судом.

Також третьою особою надано суду належним чином завірені копії договору дарування земельної ділянки, посвідченого 16.10.2019 року, за реєстровим № 436 та договору дарування житлового будинку, посвідченого 16.10.2019 року, за реєстровим № 437.

24.06.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідачів, яке задоволено судом.

Також 24.06.2021 до Києво-Святошинського районного суду Київської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на більш пізній період у зв`язку з перебуванням позивача 24.06.2021 року у відрядженні.

Суд, розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, вирішив відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Судом встановлено, що позивач про дату та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про ознайомлення з датою слухання справи, яке призначене на 24.06.2021 року на 11:00 з підписом позивача на розписці, наявної в матеріалах справи.

До клопотання про відкладення розгляду справи позивачем не надано суду докази перебування позивача 24.06.2021 року у відрядженні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що поважність причин неявки позивача до суду 24.06.2021 (перебування у відрядженні) не доведено суду, а відкладення розгляду справи призведе до затягування розгляду справи та порушення процесуальних строків розгляду справи.

Також 24.06.2021 року представником відповідачів до Києво-Святошинського районного суду Київської області подано заяву про розгляд справи без участі представника відповідачів, яке задоволено судом.

Враховуючи неявку учасників справи та наявність всіх матеріалів справи, необхідних для розгляду справи, суд вирішив розглянути справу без участі сторін та третьої особи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 16.10.2019 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Т.С. посвідчено договір дарування, за реєстровим номером 436, за яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 набула у власність земельну ділянку загальною площею 0,0644 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:024:5488, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Також 16.10.2019 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Т.С. посвідчено договір дарування, за реєстровим номером 437, за яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 набула у власність житловий будинок загальною площею 235,4 кв.м., житловою площею 111,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на ст. 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, у тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Згідно з частиною другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Правовим наслідком укладання договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього в обдарованої особи. Особливість договору дарування полягає у тому, що цей договір є безоплатним, а тому дарувальник не набуває права власності від обдарованої особи зустрічних дій майнового характеру.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено що оспорювані договори дарування земельної ділянки та житлового будинку від 16.10.2019, посвідчені нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Тетяна Сергіївна у присутності сторін із роз`ясненням значення і умов вчиненого правочину та його правових наслідків, встановленням відповідності цього договору дійсним намірам сторін.

Позивачем не було надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження того що укладення спірних договорів не відповідало дійсній волі відповідача ОСОБА_2 , що оскаржувані ним договори дарування вчинялися під впливом обману з боку відповідача ОСОБА_3 , що відповідачем ОСОБА_2 неправильно сприймалися фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, чи вона укладала вказані договори під впливом тяжкої для неї обставини.

При цьому, судом встановлено, що під час укладення оспорюваних договорів дарування відповідачам було роз`яснено нотаріусом права та обов`язки сторін і відповідач ОСОБА_2 розуміла значення своїх дій.

Посилання позивача на те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 та не має іншого житла для проживання, спростовується постановою Київського апеляційного суду від 24.09.2020 року у справі № 369/489/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, третя особа у справі: ОСОБА_3 , якою рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, третя особа у справі: ОСОБА_3 відмовлено.

Даною постановою встановлено, що актом від 07 грудня 2018 року №2378, складеним депутатом Боярської міської ради, зафіксовано, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно даних будинкової книги, за вказаною на час розгляду справи адресою зареєстровані: ОСОБА_2 з 29 травня 2012 року, ОСОБА_1 (син) з 03 липня 2010 року. Актом від 07 грудня 2018 року №2378, складеного депутатом Боярської міської ради, зафіксовано, що ОСОБА_1 з 2013 року в будинку не проживає.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Усі інші доводи сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, які викладені останніми у позовній заяві, відзиві на позов, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Крім того, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів відповідачем 2 понесено 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення таких витрат надано суду копії договорів про надання правової допомоги від 20.12.2018 року, що укладені між Адвокатським бюро «Ганни Семенець» в особі адвоката Семенець Ганни Леонідівни та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ордер на надання правової допомоги від 13.10.2020 року, копію свідоцтва про надання правової допомоги, копію квитанції № 0.0..1 від 12.10.2020 року про сплату ОСОБА_3 на користь Адвокатського бюро «Ганни Семенець 15 000 грн витрат на оплату правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 20.09.2020 року.

Також представником відповідачів надано копію акту/звіту від 20.09.2020 року на суму 15 000 грн, згідно якого договірна вартість правової допомоги у справі № 369/6079/20 складає 15 000 грн. Даний акт підписано адвокатом Семенець Г.Л. та ОСОБА_3 .

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи складність справи, тривалість судового розгляду, те, що позивачем не доведено неспівмірність витрат на правничу допомогу, а представником відповідачів надано суду докази надання правничої допомоги та понесення другим відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, суд стягує з позивача на користь другого відповідача 15 000 грн витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Керуючись ч. 9 ст. 158 ЦПК України суд також вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою суду від 26.08.2020 року у справі № 369/6079/20.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 204, 215, 626-629, 717-722 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 78-81, 137, 141, 158, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Тетяна Сергіївна про визнання договору дарування будинку та договору дарування земельної ділянки недійсними відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, що вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.08.2020 року у справі № 369/6079/20, а саме арешт, накладений на:

- житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку із кадастровим номером :01:024:5488, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заходи забезпечення позову, що вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.08.2020 року у справі № 369/6079/20 зберігають свою дію до набрання законної сили даним рішенням суду.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 15 000 (п`ятнадцять тисяч гривень) 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 24.06.2021 року.

Суддя А.В. Янченко