ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3655/21 Справа № 201/7908/20 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
30 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу
ОСОБА_1 ,
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, -
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним (а.с. 2-11).
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 24.10.2006р. він уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 657-1-031-В6 в сумі 48 450,00 доларів США зі сплатою 10,30 % річних і з кінцевим терміном повернення до 23.10.2027р. На думку позивача, договір суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України та іншим нормативно-правовим актам з обставин наведених нижче. Пояснив, що залишок боргу по договору становить 17 097,39 доларів США. Щомісяця позивач сплачує по 350 доларів США, з яких 150 доларів США становлять проценти за користування кредитом. Позивач сплатив вже 76 000 доларів США, з них 44 500 доларів США відсотків, 31 500 доларів США - тіло кредиту, тобто, майже вдвічі більше, ніж взяв у кредит. Позивач весь час сумлінно виконував умови договору, однак у зв`язку із пандемію коронавірусної інфекції COVID-19, він втратив частину заробітку і опинився у скрутному матеріальному становищі. На його звернення до банка про перегляд умов договору і зміни валюти кредиту у гривні, банком запропоновані умови, які для нього є вкрай неприйнятними. Вважав, що при укладенні договору банком порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, не повідомлено його у письмовій формі про кредитні умови, чим було введено позичальника в оману, адже внаслідок приховування банком усіх умов кредитування позивач дійшов помилкових висновків щодо сукупної вартості договору. За умовами п.п. 1.3.1., 1,3.2 договору банк може змінювати процентну ставку до невизначеного розміру, адже максимальний розмір процентної ставки не обумовлений у договорі. Окрім цього, у Графіках погашення кредиту не розрахована сума процентної ставки, з чого слідує, що банк не надав всю достовірну інформацію про вартість кредиту в цілому та про всі можливі фінансові витрати позивача. У п. 1.6. договору визначена черговість погашення заборгованості позичальника за договором, у т.ч. сплати строкової і простроченої комісії. Однак у договорі не роз`яснено поняття «прострочені комісії» та «строкові комісії», їх розмір. З моменту укладання договору і до цього часу курс долара США значно зріс - 505 грн. за 100 доларів до 2 800 грн. за 100 доларів. Така істотна зміна умов договору утворила значний дисбаланс договірних прав та обов`язків для нього як для споживача. При таких умовах позивач не звертався б до банку задля укладання договору. Крім того, вважав, що з урахуванням приписів ст. 65 СК України при укладанні договору про надання споживчого кредиту (за яким банк прийнято у забезпечення виконання зобов`язань ще й заставу нерухомого майна) банк повинен був зобов`язати позивача надати письмову, нотаріально посвідчену згоду його дружини ОСОБА_2 .
Просить суд визнати умови договору від 24.10.2006р. про надання споживчого кредиту № 657-1-031-В6, укладеного між АТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 такими, що порушують його інтереси; визнати договір від 24.10.2006р. про надання споживчого кредиту № 657- 1-031-В6 недійсним; визнати дії Акціонерного товариства «УкрСиббанк» відносно укладення договору від 24.10.2006р. про надання споживчого кредиту № 657-1- 031-В6 протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства України про захист прав споживачів.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі (а.с. 61-65).

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права /а.с. 68-76/.

АТ «УкрСиббанк» не скористалось своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 виходив з їх недоведеності та необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 24.10.2006р. уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 657-1-031-В6 (а.с. 17).

Згідно із п. 1.1 договору банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник - прийняти, належний чином використовувати та повернути Банку кредиту іноземній валюті в сумі 48 450,00 доларів США і сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2.1. договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 24.10.2006р. по 23.10.2027р.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на момент укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Як видно із договору, у п. 9.13. Позичальник підписанням даного договору підтвердив, що: всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Означеним положенням договору спростовуються твердження позивача про те, що банк у порушення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору ввів позивача в оману, не повідомив споживача у письмовій формі про кредитні умови.

Згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Пунктом 1.3. договору обумовлені проценти за кредит та комісії банку (цим пунктом договору сторонами визначено їх детальний розпис):

Згідно із п. 1.3.1. за використання кредитних коштів протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 10,30 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2. даного Договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 9.2. даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

У п. 1.3.2. договору сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п. 9.2. Договору.

Підпунктами 1.3.3., 1.3.4. обумовлений порядок (метод, період) нарахування і строки сплати процентів - з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти, а також черговість погашення заборгованості, у т.ч. по строковим платежам і простроченим (процентам, комісіям).

У свою чергу, згідно із п. 9.2. договору відповідно до ст. 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов п.1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме:

а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим Договором); та/або

б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно дo внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань, передбачених цим Договором; та/або

в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення нього Договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами "овернайт" НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього г перегляду процентної ставки; та/або

г) звільнення Позичальника з основного місця роботи

Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п. 9.2. договору Банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку, а саме:

Банк не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє Позичальника гро встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (далі - Повідомлення Банку) за адресою Позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору, або за іншою адресою, яку Позичальник письмово повідомив Банку при зміні адреси;

такий новий розмір процентної ставки за цим Договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у Повідомленні Банку до Позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору.

У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього пункту Договору новим розміром процентної ставки, Позичальник у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у Повідомленні Банку, зобов`язується надати на зазначену у Договорі адресу Банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання Банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від Позичальника, Банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього Договору.

Сторони погодили, що факт неподання Позичальником на зазначену у Договорі адресу Банку у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді) Позичальника про його незгоду із такою новою ставкою, вважається згодою Позичальника на встановлення Банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні банку.

Про збільшення процентної ставки Банк протягом 7 (семи) календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє Позичальника, шляхом і направлення останньому поштою відповідного повідомлення Банку за адресою Позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору, або за іншою адресою, яку Позичальник письмово повідомив Банку при зміні адреси. В такому повідомленні Банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата, з якої розпочато застосовування цього нового розміру ставки.

У розділі «Терміни, що використовуються в Договорі» надано тлумачення тому, що розуміється під строковими і простроченими процентами, строковими і простроченими комісіями, простроченим боргом.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як комісійна винагорода по своїх операціях.

Графік погашення кредиту містить суму щомісячного платежу (а.с. 19-20).

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що банк позичальникові надав всю інформацію про вартість кредиту, а договір містить усі передбачені вимогами ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» умови.

Щодо зміни процентної ставки, то з кредитного договору видно, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, умов щодо надання банку право на зміну процентної ставки в односторонньому порядку. При цьому сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому виконував його умови. Його підпис на договорі свідчить, що один із оригіналів договору отриманий ним особисто, до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору він не звертався.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а тому суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що при укладанні кредитного договору йому письмово не було надано інформацію щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків та комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання. Підтвердження отримання позивачем повної та доступної інформації про положення кредитного договору, є особисте підписання ним кожної сторінки договору, що свідчить про те, що між сторонами було досягнуто згоди по всіх умовах договору.

Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2015р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних правовідносин» саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе споживач.

Так, пунктом 9.2. спірного кредитного договору передбачено, що Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів України, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше, ніж на 5 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленим НБУ на момент укладання даного Договору.

Суд дійшов вірного висновку, що вищевказане спростовує доводи позивача про те, що при укладанні кредитного договору він не був письмово попереджений про можливість виникнення валютних ризиків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач при укладенні спірного кредитного договору діяв свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняв рішення про вибір банку та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови договору.

Окрім того, судом вірно зазначено, що згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Проте, матеріали справи не містять відомостей, що позивач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і навіть не звертався до відповідача за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом часткового визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

За положеннями частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, їдо було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

В оспорюваному позивачем договорі не обумовлено, що послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості змінюються, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду, що доводи позивача про те, що банк міг в односторонньому порядку змінювати плату за обслуговування кредиту не ґрунтуються на положеннях договору.

Також є вірними висновки суду, що доводи позивача про обов`язок банка отримати згоду іншого з подружжя на укладення кредитного договору є помилковими.

Вимоги позивача про визнання дій Акціонерного товариства «УкрСиббанк» з укладення договору протиправними і такими, що заперечать законодавству про захист прав споживачів взагалі не конкретизовані. Зі змісту позову і його прохальної частини не зрозуміло які саме дії банку позивач вважає незаконними, а тому колегія суддів вважає вірним висновок суду про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, доводи скарги аналогічні обгрунтуванням позову, яким судом в повному обсязі надано оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги в повній мірі, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров