ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 червня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3466/20

Головуючий у першій інстанції Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/366/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Гагаріної Т.О. від 07 грудня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, дата складання повного тексту рішення 11.12.2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, в якому, після уточнення позовних вимог (а.с.60), позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь понесені нею додаткові витрати на дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, половину вартості ліків, призначених з 13.11.2018 року по 13.08.2020 року, та придбаних позивачем у період з 29.05.2019 року по 13.08.2020 року, в сумі 2 156 грн. 24 коп. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що вона є матір`ю сина ОСОБА_4 , а відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження сина, cepiї НОМЕР_1 , виданим 13.10.2016 року Ніжинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. Позивач зазначала, що шлюб між сторонами зареєстровано не було, дитина проживає з нею. Син сторін перебуває на обліку в інституті серцево-судинної хірургії (перший етап оперативного втручання був у 2017 році), є особою з інвалідністю, що підтверджується висновком МСЕК від 26.12.2018 року №290. Позивач вказує, що вона на даний час не працює, перебуває на тимчасових підробітках, та отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю, що підтверджується довідкою ОК-7. Позивач стверджує, що окрім щоденних витрат на утримання та виховання сина, у неї виникає потреба у додаткових витратах на закупівлю ліків, без яких син не може обходитись жодного дня, при цьому, дитина потребує оздоровлення та відпочинку на морі. Позивач вказує, що у зв`язку із постійним зростанням цін на медикаменти, продукти харчування, грошових коштів не вистачає. При цьому, позивач зазначає, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги, а тих коштів, які вона отримує в якості аліментів на дитину, не достатньо для можливості належного забезпечення та лікування дитини. Позивач стверджує, що перший етап оперативного втручання в 2017 році повністю оплатили її батьки. Оперативне втручання на серці дворічної дитини, період його видужування, реабілітації потребував від позивача чималих душевних страждань, викликаних хворобою дитини, які вона зазнавала щоденно, дивлячись на фізичний біль сина. Позивач вказує, що її перебування у лікарні викликало потребу i в інших витратах, які вона оплачувала за власні кошти (транспортні витрати, її перебування та харчування в лікарні, придбання додаткових продуктів харчування для сина, препаратів-гепапротекторів, які дитина приймає постійно протягом трьох років). Позивач зазначає, що за період з 13.11.2018 року по 13.08.2020 року на постійну підтримуючу терапію та лікування сезонних респіраторних захворювань сина нею понесено фінансові витрати в сумі 4 312 грн. 48 коп. Позивач стверджує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, працює, має можливість повноцінно відпочивати, інших дітей від інших шлюбів та осіб, які перебувають на його утриманні, він не має, і за даних обставин, має реальну можливість матеріально допомагати своєму сину. У зв`язку із наведеними обставинами, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 1/2 вартості ліків (додаткових витрат на дитину), призначених з 13.11.2018 року по 13.08.2020 року, та придбаних позивачем у період з 29.05.2019 року по 13.08.2020 року, в сумі 2 156 грн. 24 коп.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.12.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрати на дитину, задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, половину вартості ліків, призначених з 13.11.2018 року по 13.08.2020 року, та придбаних в період з 29.05.2019 року по 13.08.2020 року в сумі 2 142 грн. 74 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року повністю, і ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В разі задоволення апеляційної скарги сплачену суму судових витрат ОСОБА_2 просить йому компенсувати, згідно ч.6 статті 141 ЦПК України, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, при цьому, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, також має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не вмотивовано, чому пояснення позивача були взяті до уваги, а доводи відповідача, викладені у відзиві із письмовими додатками, проігноровані. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивач не зазначила, не довела у позовній заяві повного розрахунку, з якого б вбачалась фактична сплата нею коштів за кожною квитанцією, фіскальному чеку з їх датами, назвами ліків, препаратів, які вона вважала додатковими витратами на дитину у розмірі 4 312 грн. 48 коп., і за даних обставин, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що на підтвердження своєї участі в утриманні сина ним надано копії квитанцій про купівлю ліків на загальну суму 3 112,49 грн., і саме він купував ліки, пов`язані із підтримуючою терапією, а не позивач. Доводи апеляційної скарги зазначають, що з метою поліпшення свого матеріального стану позивач надала фіскальні чеки на придбання медичних препаратів, які не призначались сину лікарем. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції не повинні були при визначенні суми, яка підлягає до стягнення з відповідача, враховуватись ліки, які не зазначені у консультативному висновку №3/3421 ДУ Національний інститут серцево-судинної хірургії ім.Амосова НАМН України від 13.11.2018 року щодо дитини, а також не повинно було враховуватись судом при визначенні суми до стягнення з відповідача медичне обладнання із спреями та сиропами. ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги звертає увагу, що частина наданих позивачем чеків є нечитабельними, відсутнє відповідне призначення ліків дитині, тобто, судом не встановлено потреби дитини саме у вказаних медичних препаратах. Доводи апеляційної скарги вказують, що за відсутності ідентифікації наданих позивачем переліку ліків, сиропів, спреїв, компресорного небулайзера NE-C801KD, суд першої інстанції повинен був дійти висновку, що вони були придбані позивачем чи іншими особами для себе особисто, та надані, як такі, що придбані саме для дитини. Доводи апеляційної скарги зазначають, що витрати позивача на ліки, спреї, сиропи, домашній компресорний небулайзер NE-C801KD, які не були рекомендовані консультативним висновком №3/3421 ДУ Національний інститут серцево-судинної хірургії ім.Амосова НАМН України від 13.11.2018 року, у розумінні норм сімейного законодавства, не відносяться до складу додаткових витрат, оскільки належать до складу загальних витрат на утримання дитини, які покриваються за рахунок сплати аліментів, які сплачуються відповідачем без заборгованості у підвищеній 1/3 частці від його доходу. Доводи апеляційної скарги стверджують про необґрунтованість висновку суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 07.12.2020 року відносно того, що не є підставою для відмови у позові посилання відповідача на нібито неможливість нести додаткові витрати у зв`язку з низьким щомісячним доходом, оскільки відповідач навпаки надавав суду докази того, що будучи малозабезпеченим, він купував ліки для сина ОСОБА_5 на суму 3 112,49 грн., але на даний час, через перепони з боку позивача у спілкуванні з сином, відповідач позбавлений можливості визначити потреби дитини. Доводи апеляційної скарги вказують на неналежність наданих позивачем рецептів-призначень лікарів та педіатра, які містяться в амбулаторній картці, за яким за період з 13.11.2018 року по 13.08.2020 року та з 29.05.2019 року по 13.08.2020 року були придбані лікарські засоби, оскільки надані позивачем в судовому засіданні рецепти-призначення лікарів та педіатра не відповідають Правилам виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення,затвердженим Наказом МОЗ України від 19.07.2005 року №360, в тому числі, і п.5 даних Правил, щодо рецептурних бланків форми №1 (ф-1) (додаток 1). Доводи апеляційної скарги зазначають про незаконне прийняття судом першої інстанції від позивача для дослідження оригіналу амбулаторної картки дитини, яка є недопустимим доказом, оскільки про наявність у позивача амбулаторної картки дитини у позовній заяві не зазначено, і копія даної амбулаторної картки відповідачу не надсилалась. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивачем не надано при зверненні до суду належного розрахунку по кожній квитанції, фіскальному чеку, з яких би прослідковувалась фактична сплата у розмірі 4 312,48 грн., і за даних обставин, суд першої інстанції мав би критично оцінити надані позивачем докази. ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги вказує, що позивачем не надано жодного документального обґрунтування у потребі щодо придбання для дитини домашнього ОСОБА_6 , вартістю 1 124 грн. Доводи апеляційної скарги вказують, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року відсутня мотивована оцінка судом спірної суми, яка присуджена до стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обгрунтоване рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року.

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.12.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.122,123), сторони по справі отримали копії ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони даного спору є батьками сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 13.10.2016 року Ніжинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (а.с.5). Дитина проживає з матір`ю.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25.07.2019 року у справі №740/2334/19, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.05.2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-10).

Згідно медичного висновку №2-48-64 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 18.12.2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю (а.с.6).

Відповідно до консультативного висновку №3/3421 від 13.11.2018 року ДУ Національний інститут серцево-судинної хірургії ім.М.М. Амосова НАМН України (а.с.11), ОСОБА_4 показано амбулаторне лікування під наглядом лікуючого лікаря.

Позивач ОСОБА_1 у вимогах заявленого позову стверджує, що за вказаний у позові хронологічний період (а.с.1-2,60), нею на придбання ліків для сина ОСОБА_5 витрачено 4 312 грн. 48 коп. На підтвердження необхідності здійснення витрат на лікування дитини позивачем було надано суду першої інстанції для дослідження оригінал амбулаторної картки, консультативний висновок №3/3421 від 13.11.2018 року, медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років № НОМЕР_2 від 18.12.2018 року.

Як зазначено у рішенні суду першої інстанції від 07.12.2020 року, суду також було надано рецепти-призначення лікарів та педіатра, які містяться в амбулаторній картці, за якими позивачем в період з 13.11.2018 року по 13.08.2020 року та з 29.05.2019 року по 13.08.2020 року було придбано лікарські засоби, що підтверджується оригіналами товарних чеків.

Матеріали справи містять в собі відповідні лікарські призначення, а також оригінали та копії фіскальних чеків (а.с.12-31,61).

Згідно довідки Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 30.06.2020 року №36974, станом на 30.06.2020 року, згідно з матеріалами виконавчого провадження, заборгованість зі сплати аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , відсутня (а.с.47).

Як вбачається із довідок про доходи від 15.09.2020 року та від 25.06.2020 року, сума доходу ОСОБА_2 за серпень 2020 року, без урахування аліментів становить 2 918 грн. 65 коп., а за період із січня 2020 року по травень 2020 року, без урахування аліментів - 13 650 грн. 03 коп. (а.с.48,49).

На підтвердження участі відповідача в утриманні сина ОСОБА_4 , відповідачем суду було надано копії квитанцій про купівлю лікарських засобів на загальну суму 3 112 грн. 49 коп. (а.с.54-56).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що під час судового розгляду даної справи знайшов своє підтвердження факт того, що додаткові витрати, понесені позивачем, викликані особливими обставинами, а саме, хворобою дитини. Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що не всі витрати, згідно наданих чеків, підтверджуються рецептами лікарів, які пов`язані з хворобою дитини, у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України, тому такі витрати не відносяться до додаткових. Судом першої інстанції при розгляді даного спору по суті враховано, що участь у додаткових витратах на дитину є обов`язком обох батьків, також суд прийняв до уваги матеріальний та сімейний стан батьків дитини, і дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені нею додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , в розмірі 2 142 грн. 74 коп., тобто, половину витрат, понесених позивачем, що буде справедливим та відповідатиме, насамперед, інтересам сина сторін - ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року про часткове задоволення вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивач не зазначила, не довела у позовній заяві повного розрахунку, з якого б вбачалась фактична сплата нею коштів за кожною квитанцією, фіскальному чеку з їх датами, назвами ліків, препаратів, які вона вважала додатковими витратами на дитину у розмірі 4 312 грн. 48 коп., і за даних обставин, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що на підтвердження своєї участі в утриманні сина ним надано копії квитанцій про купівлю ліків на загальну суму 3 112,49 грн., і саме він купував ліки, пов`язані із підтримуючою терапією, а не позивач. Доводи апеляційної скарги зазначають, що з метою поліпшення свого матеріального стану позивач надала фіскальні чеки на придбання медичних препаратів, які не призначались сину лікарем. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції не повинні були при визначенні суми, яка підлягає до стягнення з відповідача, враховуватись ліки, які не зазначені у консультативному висновку №3/3421 ДУ Національний інститут серцево-судинної хірургії ім.Амосова НАМН України від 13.11.2018 року щодо дитини, а також не повинно було враховуватись судом при визначенні суми до стягнення з відповідача медичне обладнання із спреями та сиропами. ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги звертає увагу, що частина наданих позивачем чеків є нечитабельними, відсутнє відповідне призначення ліків дитині, тобто, судом не встановлено потреби дитини саме у вказаних медичних препаратах. Доводи апеляційної скарги вказують, що за відсутності ідентифікації наданих позивачем переліку ліків, сиропів, спреїв, компресорного небулайзера NE-C801KD, суд першої інстанції повинен був дійти висновку, що вони були придбані позивачем чи іншими особами для себе особисто, та надані, як такі, що придбані саме для дитини. Доводи апеляційної скарги зазначають, що витрати позивача на ліки, спреї, сиропи, домашній компресорний небулайзер NE-C801KD, які не були рекомендовані консультативним висновком №3/3421 ДУ Національний інститут серцево-судинної хірургії ім.Амосова НАМН України від 13.11.2018 року, у розумінні норм сімейного законодавства, не відносяться до складу додаткових витрат, оскільки належать до складу загальних витрат на утримання дитини, які покриваються за рахунок сплати аліментів, які сплачуються відповідачем без заборгованості у підвищеній 1/3 частці від його доходу. Доводи апеляційної скарги стверджують про необґрунтованість висновку суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 07.12.2020 року відносно того, що не є підставою для відмови у позові посилання відповідача на нібито неможливість нести додаткові витрати у зв`язку з низьким щомісячним доходом, оскільки відповідач навпаки надавав суду докази того, що будучи малозабезпеченим, він купував ліки для сина ОСОБА_5 на суму 3 112,49 грн., але на даний час, через перепони з боку позивача у спілкуванні з сином, відповідач позбавлений можливості визначити потреби дитини. Доводи апеляційної скарги вказують на неналежність наданих позивачем рецептів-призначень лікарів та педіатра, які містяться в амбулаторній картці, за яким за період з 13.11.2018 року по 13.08.2020 року та з 29.05.2019 року по 13.08.2020 року були придбані лікарські засоби, оскільки надані позивачем в судовому засіданні рецепти-призначення лікарів та педіатра не відповідають Правилам виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення,затвердженим Наказом МОЗ України від 19.07.2005 року №360, в тому числі, і п.5 даних Правил, щодо рецептурних бланків форми №1 (ф-1) (додаток 1). Доводи апеляційної скарги зазначають про незаконне прийняття судом першої інстанції від позивача для дослідження оригіналу амбулаторної картки дитини, яка є недопустимим доказом, оскільки про наявність у позивача амбулаторної картки дитини у позовній заяві не зазначено, і копія даної амбулаторної картки відповідачу не надсилалась. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивачем не надано при зверненні до суду належного розрахунку по кожній квитанції, фіскальному чеку, з яких би прослідковувалась фактична сплата у розмірі 4 312,48 грн., і за даних обставин, суд першої інстанції мав би критично оцінити надані позивачем докази. ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги вказує, що позивачем не надано жодного документального обґрунтування у потребі щодо придбання для дитини домашнього ОСОБА_6 , вартістю 1 124 грн. Доводи апеляційної скарги вказують, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року відсутня мотивована оцінка судом спірної суми, яка присуджена до стягнення.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року, виходячи із наступного.

Згідно статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до п.1, п.2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтями 18,27 Конвенції про права дитини визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Частинами 2,3 статті 11 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У п.54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року №31111/04 у справі Хант проти України суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Олссон проти Швеції (№2) від 27.11.1992 року, Серія А, № 250, статті 35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч.2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно положень ч.1,ч.2 статті 185 Сімейного кодексу України, яка регламентує участь батьків у додаткових витратах на дитину, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі №520/12681/17, провадження №61-14849св19, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі №6-1489цс17.

Згідно роз`яснень, викладених у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що лікування дитини, а саме, необхідність проведення відповідного лікування дитини та обов`язок батьків з даного приводу, розцінюється, як підстава для стягнення додаткових витрат на дитину, у розумінні приписів статті 185 Сімейного кодексу України, оскільки вказані витрати викликані особливими обставинами, а саме, хворобою дитини, і за даних обставин, дані витрати, у відповідному розмірі, підлягають стягненню та мають бути компенсовані відповідачем позивачу.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Відповідно до ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно медичного висновку №2-48-64 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 18.12.2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю (а.с.6).

Відповідно до консультативного висновку №3/3421 від 13.11.2018 року ДУ Національний інститут серцево-судинної хірургії ім.М.М.Амосова НАМН України (а.с.11), ОСОБА_4 показано амбулаторне лікування під наглядом лікуючого лікаря.

Позивач ОСОБА_1 у вимогах заявленого позову стверджує, що за вказаний у позові хронологічний період (а.с.1-2,60), нею на придбання ліків для сина ОСОБА_5 витрачено 4 312 грн. 48 коп. На підтвердження необхідності здійснення витрат на лікування дитини позивачем було надано суду першої інстанції для дослідження оригінал амбулаторної картки, консультативний висновок №3/3421 від 13.11.2018 року та медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років № НОМЕР_2 від 18.12.2018 року.

На обґрунтування вимог заявленого позову, позивачем було надано суду також рецепти-призначення лікарів та педіатра, які містяться в амбулаторній картці, за якими позивачем в період з 13.11.2018 року по 13.08.2020 року та з 29.05.2019 року по 13.08.2020 року було придбано лікарські засоби, що підтверджується оригіналами та копіями фіскальних чеків (а.с.12-31,61).

Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції не повинні були при визначенні суми, яка підлягає до стягнення з відповідача, враховуватись ліки, які не зазначені у консультативному висновку №3/3421 ДУ Національний інститут серцево-судинної хірургії ім.Амосова НАМН України від 13.11.2018 року щодо дитини, а також не повинно було враховуватись судом при визначенні суми до стягнення з відповідача медичне обладнання із спреями та сиропами.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року, виходячи із наступного. Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, і вказані обставини підтверджуються відповідними медичними документами, що дитина сторін даного спору - син ОСОБА_5 , крім основного захворювання, за яким дитині встановлено інвалідність (а.с.6), у хронологічний період, зазначений у позові, хворіла також на інші захворювання, у зв`язку з чим потребувала відповідного лікування, згідно рецептів-призначень лікарів, про що зазначено у амбулаторній картці. Судом в ході розгляду даної справи встановлено, що витрати, пов`язані з даним лікуванням, несла позивач, що підтверджено по справі належними доказами, а саме, фіскальними чеками. За даних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано включив вказані витрати до додаткових витрат на дитину, 1/2 частина вартості яких підлягає стягненню з відповідача.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 звертає увагу, що частина наданих позивачем чеків є нечитабельними, відсутнє відповідне призначення ліків дитині, тобто, судом не встановлено потреби дитини саме у вказаних медичних препаратах, також відсутня мотивована оцінка судом спірної суми, яка присуджена до стягнення.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року, виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи, в матеріалах даної справи наявні оригінали вказаних фіскальних чеків, за якими достовірно можна встановити, які лікарські препарати купувались позивачем, і на яку саме суму. При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано віднесено до додаткових витрат на дитину, у розумінні приписів статті 185 Сімейного кодексу України, придбання позивачем лише тих медичних препаратів, які були зазначені у консультативному висновку №3/3421 від 13.11.2018 року ДУ Національний інститут серцево-судинної хірургії ім.М.М.Амосова НАМН України (а.с.11), а також у відповідних рецептах-призначеннях лікарів та педіатра, які містяться в амбулаторній картці дитини. Загальна сума витрачених позивачем коштів на придбання вказаних медичних препаратів, обрахована судом першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи доказів, складає 4 285 грн. 48 коп. За даних обставин, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 1/2 частина даної суми, що становить - 2 142 грн. 74 коп.

Доводи апеляційної скарги вказують, що за відсутності ідентифікації наданих позивачем переліку ліків, сиропів, спреїв, компресорного небулайзера NE-C801KD, суд першої інстанції повинен був дійти висновку, що вони були придбані позивачем чи іншими особами для себе особисто, та надані, як такі, що придбані саме для дитини. Доводи апеляційної скарги зазначають, що витрати позивача на ліки, спреї, сиропи, домашній компресорний небулайзер NE-C801KD, які не були рекомендовані консультативним висновком №3/3421 ДУ Національний інститут серцево-судинної хірургії ім.Амосова НАМН України від 13.11.2018 року, у розумінні норм сімейного законодавства, не відносяться до складу додаткових витрат, оскільки належать до складу загальних витрат на утримання дитини, які покриваються за рахунок сплати аліментів, які сплачуються відповідачем без заборгованості у підвищеній 1/3 частці від його доходу.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року, виходячи із наступного. По справі встановлено, що обґрунтовуючи необхідність придбання ліків для лікування респіраторних захворювань дитини та домашнього компресорного небулайзера за ціною 1 124 грн. (а.с.18), позивач посилалась на відповідні рецепти-призначення лікарів, що обумовлено необхідністю лікування респіраторних захворювань у дитини, про що зазначено в амбулаторній картці. Як вбачається із відзиву позивача на апеляційну скаргу (а.с.125-126), у зв`язку із особливістю застосування певних ліків у педіатрії, використання для їх введення небулайзера є найбільш ефективним.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що вказані ліки та небулайзер були придбані позивачем не для проведення лікування дитини, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та достатніми доказами, у розумінні статей 77,80 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що, як вказує відповідач, вищезазначені витрати позивача на ліки не відносяться до складу додаткових витрат, оскільки належать до складу загальних витрат на утримання дитини, які покриваються за рахунок сплати аліментів, які сплачуються відповідачем без заборгованості у підвищеній 1/3 частці від його доходу.

З даного приводу необхідно зазначити, що згідно ч.1 статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі №520/12681/17, провадження №61-14849св19, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що на підтвердження своєї участі в утриманні сина ним надано копії квитанцій про купівлю ліків на загальну суму 3 112,49 грн., і саме він купував ліки, пов`язані із підтримуючою терапією, а не позивач.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року. Оскільки, виходячи із приписів статті 185 Сімейного кодексу України, та обставина, що відповідач брав участь у додаткових витратах на дитину у певний хронологічний період, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення документально підтверджених додаткових витрат на дитину, а саме, 1/2 частини даних додаткових витрат, за вказаний у позовній заяві хронологічний період.

Доводи апеляційної скарги зазначають про неналежність наданих позивачем рецептів-призначень лікарів та педіатра, які містяться в амбулаторній картці, за яким за період з 13.11.2018 року по 13.08.2020 року та з 29.05.2019 року по 13.08.2020 року були придбані лікарські засоби, оскільки надані позивачем в судовому засіданні рецепти-призначення лікарів та педіатра не відповідають Правилам виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, затвердженим Наказом МОЗ України від 19.07.2005 року №360, в тому числі, і п.5 даних Правил, щодо рецептурних бланків форми №1 (ф-1) (додаток 1).

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року. Оскільки обставини, на які посилається відповідач ОСОБА_2 у вказаних доводах апеляційної скарги, не спростовують наявності документально підтверджених додаткових витрат на дитину сторін спору, що викликані особливими обставинами, а саме, хворобою дитини.

Доводи апеляційної скарги вказують про необґрунтоване прийняття судом першої інстанції від позивача для дослідження оригіналу амбулаторної картки дитини, яка є недопустимим доказом, оскільки про наявність у позивача амбулаторної картки дитини у позовній заяві не зазначено, і копія даної амбулаторної картки відповідачу не надсилалась.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року, виходячи із наступного. Матеріали даної цивільної справи містять в собі копії фіскальних чеків щодо придбання ліків та відповідних призначень лікарів (а.с.12-31), а також оригінали фіскальних чеків (а.с.61). При цьому, як вбачається з матеріалів справи (а.с.72-74), оригінал амбулаторної картки дитини був предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, з метою звірки та зіставлення наданих позивачем фіскальних чеків із призначеннями лікарів, а також з метою перевірки щодо відповідності призначених лікарями дитині ліків тим лікам, які були придбані позивачем, згідно фіскальних чеків.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2020 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За даних обставин, виходячи із засад якнайкращого забезпечення найважливіших інтересів дитини сторін спору - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.12.2020 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 25.06.2021 року.

Головуючий: Судді: