Справа № 594/162/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Губіш О.А.

при секретарі - Окулянко У.Г.

з участю:

представника позивача,

третіх осіб адвоката Пробіжанської Н.П.

представника відповідача адвоката Дейнюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Пробіжанської Наталії Петрівни, до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Пробіжанської Н.П., звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що є власником 2/5 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 . Відповідача ОСОБА_2 вона зареєструвала до свого помешкання 18.06.1993, так як її син перебував з нею у шлюбі, який рішенням Борщівського районного суду від 04.09.2018 року було розірвано.

На даний час в будинковолодінні зпереєстровані та проживають позивач ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , внуки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , також в такому зареєстрована відповідач, але з січня 2017 року не проживає, не сплачує комунальні, участі в утриманні житла не бере, особистих речей не має. Будь-яких перешкод в користуванні житловим приміщенням, ні позивач, ні її рідні, відповідачу не чинили та не створювали.

У зв`язку з реєстрацією відповідача, вона, як власник більшої частини будинковолодіння позбавлена можливості оформити субсидію для зменшення комунальних послуг, що створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном.

А тому, просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження з призначенням у такій підготовчого судового засідання, при цьому було запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

В ході підготовчого судового розгляду ухвалою суду від 02 березня 2021 року, до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено співласників спірного житлового приміщення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

31 березня 2021 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов, в якому просила у задоволенні позовних вимог позивача відмовити, посилаючись на те, що твердження позивача та інших співвласників, що вона не проживає у будинку з січня 2017 року, а проживає в будинку своїх батьків у с. Королівка Борщівського району Тернопільської області, не відповідає дійсності. Не відповідає дійсності також і те, що у вказаному житловому будинку відсутні її особисті речі, та те, що вона втратила інтерес до цього будинку та що, їй ніхто не чинив перешкоди у його користуванні. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що у житловому будинку відсутні її особисті речі. Водночас, лише з січня 2020 року вона не проживає у житловому будинку по тій причині, що у січні 2020 року між нею та колишнім чоловіком, сином позивача, відбувся конфлікт внаслідок якого, її вигнали з будинку. При цьому, у будинку залишилися всі її речі, які знаходяться там й по сьогодні. З того часу як примусово покинула житловий будинок, вона не має постійного місця проживання, деякий час проживала у своєї сестри у с. Королівка Борщівського районну Тернопільської області, а деякий час у своєї доньки у с. Іванків Борщівського районну Тернопільської області. З вересня 2020 року по лютий 2021 року перебувала на роботі у Республіці Польща, що підтверджується копіями трудових договорів від 29.09.2020 та від 08.07.2019. Зазначене свідчить про те, що вона не втратила інтерес до житлового будинку, і надалі має намір проживати у ньому.

Не втратила інтерес і через те, що з 1993 року, саме з моменту реєстрації шлюбу з сином позивача, вона проживала в вказаному житловому будинку, іншого житла у неї не має. Все рухоме майно нажите з сином позивача за час нашого перебування у шлюбі залишилося там.

Доказом того, що вона до 2020 року проживала у вказаному вище житловому будинку є довідка № 211 від 26.03.2021, видана старостою Циганського старостинського округу № 7 В.Копалко, в якій зазначено, що вона з 18.06.1993 зареєстрована і за свідченням сусідів ОСОБА_8 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , проживала по АДРЕСА_1 . Крім того, згідно довідки № 148 від 18.03.2021, виданої виконкомом Борщівської міської ради (старостою с. Королівка), вона не зареєстрована та не проживає у житловому будинку (будинку її батьків) по АДРЕСА_1 з часу вибуття - 1993 року.

20 травня 2021 року представник позивача адвокат Пробіжанська Н.П. подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що наведені відповідачем обставини у відзиві, є неправдивими та надуманими, посилаючись на те, що син позивача фактично припинив шлюбні відносини з відповідачем ще на початку вересня 2015 року, а у вересні 2018 року шлюб між ними було розірвано. Починаючи з січня 2017 року відповідач в житловому будинку не проживала та не з`являлась майже 4-ри роки поспіль. Місцеперебуванням та проживання відповідача не цікавились, так як розповідей онучок знали, що остання проживала в селі Королівка, Борщівського району в житловому будинку своїх покійних батьків, а також, віднедавна, в квартирі, по АДРЕСА_2 , яку придбала за Договором купівлі - продажу від 06.07.2020 року, оформивши цей правочин на свою молодшу доньку.

Особистих речей відповідача в їхньому домоволодінні немає. Останньою, ще в травні 2018 року були забрані всі її особисті речі, а також меблі: стінку до вітальні, диван, побутову техніку, електроприлади, кухонний комбайн, посуд, побутовий інвентар, та інше, тобто, все те, що було придбано ними спільно, з її сином за час подружнього проживання.

Те, що відповідач проживала в її житловому будинку до січня місяця 2020 року, також не відповідає дійсності. Так, в січні 2019 року, одразу ж, після Різдвяних свят, відповідач без будь-якого запрошення з їхнього боку та членів родини, навідалась до їхнього помешкання. Приводом її відвідування слугувало те, що внучка ОСОБА_10 була вагітною, і, відповідач та мама, захотіла поцікавилась станом її здоров`я. Перебуваючи у них вдома, відповідач влаштувала конфліктну ситуацію, вчинила скандал з її сином, взяла великий шнур, і побігла до сараю, - вішатись, покінчити зі своїм життям.

Також зазначила, що ні вона, ні її чоловік, ні син, ніколи не виганяли відповідача з будинковолодіння, ніколи не були ініціаторами жодних конфліктів, сварок та скандалів, всією родиною не вчиняли своєю поведінкою жодних дій, та вчинків, які б, спричинили шкоду відповідачу, позаяк, відповідач, щоразу, після створеного нею ж конфлікту, та від неможливості останньою вчинити суїцид в черговий раз, добровільно залишила будинковолодіння.

Також зазначила, що її син протягом двох з половиною років перебуває у цивільному шлюбі з жінкою, яку любить, та має намір оформити свої відносини офіційно. Останній офіційно працевлаштований за трудовим контрактом в Республіці Польща, відповідно до якого, має дозвіл на реєстрацію місця проживання в Польщі. Він їм дуже допомагає, підтримує фінансово та матеріально. Відповідач проживаючи до січня 2017 року, користуючись комунікаціями та побутовими благами помешкання, жодного разу, протягом 24 ох років не оплатила будь - якого комунального платежу.

Крім того зазначила, що відповідач дізнавшись про те, що в суді знаходиться позов до неї, приїхала до них та влаштувала скандал, кричала, погрожувала, у зв`язку з чим позивач була доставлена до лікарні з діагнозом мікроінсульт, а в її чоловіка була підозра на інфаркт міокарда, з приводу чого вони обоє перебували на стаціонарному лікуванні в Борщівській лікарні. А приблизно через місяць відповідач знову навідалась до їхнього житлового будинку, в черговий раз влаштувала скандал, у зв`язку з чим у неї знову погіршився стан здоров`я, і її було доставлено в лікарню з діагнозом обширний інсульт.

Ухвалою суду від 20 травня 2021 року справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача та третіх осіб авдокат ОСОБА_11 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Дейнюк М.П. в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог позивача відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши сторону позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є власниками будинковолодіння АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно виписок з погосподарської книги №4 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , в АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 та онука ОСОБА_7 .

Згідно довідки виконавчого комітету Борщівської міської ради №70 від 21.01.2021, відповідач ОСОБА_2 у вказаному вище будинковолодінні зареєстрована 18 червня 1993 року.

Також встановлено, що остання перебувала у зареєстрованому шлюбі із сином позивача ОСОБА_4 , який рішенням Борщівського районного суду від 04 вересня 2018 року між ними було розірвано.

Згідно акту обстеження житлово побутових умов сім`ї №68 від 21.01.2021, складеного комісією Борщівської міської ради, при обстеженні встановлено, що зі слів позивача та її чоловіка, їх невістка ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку та не з`являється в такому з січня 2017 року. Зокрема позивач стверджує, що відповідач проживає в житловому будинку своїх батьків с.Королівка Чортківського району.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та співласник спірного житла, третя особа ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Борщівського районного суду від 04.09.2018 р.

Як стверджує відповідач у своєму відзиві, вона не втратила інтерес до житлового будинку належного позивачу та третім особам на праві приватної власності, а таке залишила через конфлікт, який виник у січні 2020 року між нею та сином позивача, внаслідок якого її вигнали з такого.

Доказів, які б стверджували дані обставини відповідачем суду надано не було, не здобуто таких і в ході судового розгляду.

Поряд з тим, відповідачем не надано доказів того, що їй зі сторони позивача створюються перешкоди щодо повернення в житловий будинок, проживання в такому. Доказів того, що вона зверталася з цього приводу у відповідні органи суду не надано.

В той же час, відповідач надано копії трудових договорів про працевлаштування в Республіці Польща від 29.09.2020, та від 08.07.2019, при цьому перший договір укладений на невизначений термін, другий з терміном до 31.05.2020 року, що свідчить про те, що відповідач з 08.07.2019 року по 31.05.2020 працювала в Республіці Польща, і в помешканні позивача була відсутня. При цьому, доказів того, що відповідач виїхала на роботу саме з помешкання позивача, або за її згодою, судом не здобуто.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 суду показав, що проживає неподалік господарства належного позивачу та іншим, а саме через три хати. Знає особисто членів сім`хї позивача, в тому числі і відповідача ОСОБА_2 , яка була одружена з сином позивача ОСОБА_12 . Останні систематично виїзжджали на роботу у Польщу, тому за місцем проживання бачив їх періодично. Про взаємовідносини у сім`ї не знає. За останні роки частіше зутсрічав ОСОБА_12 , бачив ОСОБА_13 востаннє на вулиці села у січні 2020 року, тому і вважає, що така в с. Цигани у спірному помешканні проживала до вказаної дати. Жодного разу з позивачем, відповідачем, її колишнім чоловіком, іншими членами сім`ї позивача про те, як і де вони постійно проживають не говорив.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є фізичною особою пілприємцем, свою діяльність здійснює по сусідству з господарством позивача, де має магазин. А тому, оскільки торгує щодня, то часто бачить сусідів. З такими близько не спілкується, а з ОСОБА_14 фактично перебуває у неприязних стосунках. З членами сім`ї позивача близько не спілкується, питання їх сімейного життя не обговорює. За період 2017-2019 рр. бачила відповідачку, яка займалась домашнім господарством. Протягом 2020 року її не бачила. У 2021 році весною бачила відповідачку на вулиці, остання повідомиоа, що приходила по якісь речі.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач більше 1 року в будинковолодінні АДРЕСА_1 не проживає, участі в утриманні житла не приймає, комунальних послуг не сплачує. Будь-яких доказів того, що між сторонами було досягнуто угоди щодо порядку користування відповідачем спірним жилим приміщенням, сторонами надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Аналізуючи усі дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, належному на праві приватної власності позивачу та третім особам, є підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі у виді судового збору.

Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право користування житловим приміщенням будинковолодінням АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча: