Справа № 131/286/21
Провадження № 22-ц/801/1474/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Балтак Д. О.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 рокуСправа № 131/286/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Ковальчука О.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №131/286/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Балтак Д.О., в Іллінецькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 18 травня 2021 року,

в с т а н о в и в :

22 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 липня 2016 року з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх його видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки на час постановлення даного судового рішення позивач мав стабільний заробіток, працюючи у Державній пожежно-рятувальній частині № 18 м. Іллінці він погодився на сплату аліментів у визначеному розмірі. Однак, оскільки в подальшому позивач був звільнений зі служби в органах Державної служби надзвичайних ситуацій, відбулись зміни у його майновому стані, які є істотними для зміни розміру аліментів, а саме їх зменшення. У зв`язку з цим, позивач вважає, що наявність даних обставин унеможливлює подальше стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку, а тому просить суд зменшити стягуваний розмір аліментів на 1/6 частину з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд, першої інстанції виходив з того, що позивач не надав достатніх доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення з нього аліментів, а наведені останнім факти не є, на думку суду, передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність у позивача підстав, з якими законодавець пов`язує зменшення розміру стягуваних аліментів.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, не застосував норми закону, що підлягали застосуванню, не звернув уваги на завищений розмір аліментів на одну дитину.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2021 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 липня 2016 року у цивільній справі № 131/992/16-ц було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 вересня 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 66 (а.с.9). ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначеному шлюбі у сторін даної справи народилась спільна дитина донька ОСОБА_3 .

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 липня 2016 року у цивільній справі №131/1011/16-ц з позивача на користь ОСОБА_2 постановлено стягувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

Як вбачається зі довідки ГУ ДСНС України у Вінницькій області від 10 березня 2021 року № 4701-1273/47-17 (а.с.13) позивач по справі проходив службу в МНС України з 15 серпня 2004 року по 31 травня 2013 року, далі проходив службу в ДСНС України з 01 червня 2013 року, на посаді начальника караулу 18 державної пожежно-рятувальної частини (м. Іллінці Іллінецького району) 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Вінницькій області з 08 липня 2013 року.

З 27 січня 2017 року звільнений зі служби ДСНС України, що додатково підтверджується змістом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27 січня 2017 року (а.с.11 12).

У відповідності до довідки виконавчого комітету Іллінецької міської ради від 05 березня 2021 року № 108 у користуванні позивача перебуває земельна ділянка загальною площею 0,38 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення щодо передачі даної земельної ділянки у власність не приймалось. Земельної частки (паю) на території Бабинського старостинського округу не має (а.с.14).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 березня 2021 року № 248569105 відомості про реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно відсутні (а.с.15).

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу зменшення розміру стягуваних аліментів на неповнолітню доньку.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки він звільнився з попереднього місця роботи і на даний час не працює. Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів позивач, на підставу такого зменшення, відповідно до статті 192 СК України, посилається на обставини погіршення свого майнового становища (з січня 2017 року тимчасово не працює).

Доказів про перебування на обліку в центрі зайнятості, як безробітного в пошуках роботи після свого звільнення позивач суду не надав. В свою чергу, тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною.

Враховуючи правові висновки, викладені у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 464/3480/17-ц (провадження № 61-891св17) та від 13 червня 2019 року у справі № 686/13303/16-ц (провадження № 61-35521св18).

Ненадання позивачем відомостей щодо реального розміру його доходів на час подання позову не свідчить про їх відсутність та його скрутний майновий стан, а також його погіршення порівняно з 2016 роком, коли йому присуджено сплату аліментів за рішенням суду.

Відповідач є зрілим чоловіком (1986 року народження), вад здоров`я, які обмежували можливість працювати, немає, підтвердження офіційного працевлаштування та отриманого доходу також матеріали справи не містять. Отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави відмови у зменшенні розміру аліментів на утримання дочки, вірно врахував правила статті 181, 192 СК України, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 29 червня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Ковальчук О.В.

Міхасішин І.В.