Справа №484/591/21 Головуючий суду першої інстанції Маржина Т. В.
Провадження №22-ц/812/1139/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Маржиної Т. В. в приміщенні суду в м. Первомайськ Миколаївської області, повний текст якого складено 08 квітня 2021 року, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

11 листопада 2013 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 07 лютого 2021 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 39 000 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита у сумі 38 562,94 грн та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 437,06 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 39 000 грн, а також судовий збір в сумі 2270 грн.

У подальшому Банк зменшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за простроченим тілом кредита в сумі 35 000 грн.

ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що Банк здійснював нарахування заборгованості неправильно. Вказував, що в нього немає заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2021 року позов Банку задоволено. З ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 22 березня 2021 року, в сумі 35 000 грн простроченого тіла кредиту, а також судовий збір в сумі 2270 грн.

Рішення мотивоване тим, що розрахунок Банку, а також надані ОСОБА_1 відомості підтверджують наявність в нього заборгованості за кредитом у визначеній судом сумі, яка має бути стягнута на користь позивача.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини 1 статті 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12).

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2013 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.16).

Розмір процентів за користування кредитними коштами та неустойка сторонами не узгоджувалися.

Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, відповідачем не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви.

Протягом дії договору позичальником було отримано дві кредитні картки: 11 листопада 2013 року строком дії до 31 травня 2017 року, 25 травня 2017 року строком дії до 31 серпня 2020 року (а.с.15). Інших карток відповідачу не видавалося, а отже всі нарахування за кредитним договором закінчуються вказаною датою.

11 листопада 2013 року ОСОБА_1 . Банком було встановлено кредитний ліміт в сумі 9200 грн, який у подальшому був збільшений до 32 000 грн, а 07 вересня 2020 року зменшений до 0 грн (а.с.14).

Виписка по рахунку відповідача свідчить, що він користувався кредитними коштами, здійснював погашення заборгованості, але не у повному обсязі.

Згідно з розрахунком позивачастаном на 22 березня 2021 року ОСОБА_1 мав заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита у сумі 35 000 грн.

Але цей же розрахунок свідчить, що позивачбез узгодження з відповідачем та у порушення вимог договору, строк дії якого закінчився 31 серпня 2020 року, здійснював нарахування відсотків за користування кредитними коштами та їх погашення за рахунок кредита.

Станом на 31 серпня 2020 року заборгованість позивача за тілом кредита становила 42 465,92 грн. Погашення відсотків за рахунок кредита Банком було здійснено на суму 11 261,44 грн. Після закінчення строку дії договору Банк продовжував нараховувати відсотки, які умовами договору не були передбачені, та здійснив їх погашення за рахунок кредита на суму 10 001,99 грн. Відповідач після 31.08.2020 до 22.03.2021 (межі позовних вимог) сплатив позивачу заборгованість у сумі 19 725,41 грн. Отже, заборгованість відповідача становить: 42 465,92 11 261,44 10 001,99 19 725,41 = 1477,08 грн.

Посилання відповідача на те, що він після 22.03.2021 теж здійснював погашення заборгованості, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Проте, здійснена відповідачем оплата заборгованості за межами вказаної дати підлягає врахуванню під час виконання рішення суду.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про задоволення позову Банку в повному обсязі є помилковим, оскільки досліджені докази свідчать про наявність права Банка на стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1477,08 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду у частині вирішення позовних вимог та розподілу судових витрат підлягає зміні в бік їх зменшення.

Оскільки рішення суду першої інстанції змінено, а позовні вимоги Банку задоволено частково (4%), то відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 90,8 грн.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції позивач має сплатити відповідачу 3268,8 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у сумі 1477,08 грн та судовий збір у сумі 90,8 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 3268,8 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.