Справа № 236/881/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

за участю секретаря Теліуса С.С.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман, в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2021 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман, в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , не прибула, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши зібрані в справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними в справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно із ст. 1217 та 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, який було посвідчено 22.05.2003 року за реєстровим № 59. Даним заповітом вона зробила розпорядження на випадок своєї смерті про те, що все своє майно, в тому числі належний їй житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , вона заповідає мені.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Краснолиманською деравжною нотаріальною конторою 09.12.1994 року за реєстровим №2-2123, зареєстрованого в Слов`янському інвентарбюро 19.12.1994 року за № 878-10-108 (1/2 ч.) та на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого головою Ярівської селищної ради 21.01.1971 року за реєстровим № 3, зареєстрованого в Слов`янському інвентарбюро 16.02.1971 року за №878 (1/2 ч.); земельну ділянку розміром 0,0700 га, розташовану в АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №321631, виданого Ярівською селищною радою 18.01.2010 року, кадастровий номер :01:000:0752.

Так після смерті ОСОБА_2 позивач залишилась єдиною спадкоємицею. У встановленому законом порядку вона прийняла спадщину (ст. 1269, 1270 ЦК України). Інші спадкоємці, які реалізували своє право на спадщину, відсутні. Відповідні відомості будуть надані суду в порядку ст. 84 ЦПК на підставі клопотання про витребування доказів.

11.02.2021 року за реєстровими № 96, 97 державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвою В.Є. позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину вищевказаного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд і вищезазначену земельну ділянку.

Однак постановою від 16.02.2021 року зазначеним нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину житлового будинку було відмовлено з тих підстав, що в неї відсутні правовстановлюючі документи на Ѕ частину житлового будинку, які підтверджують право власності на ім`я померлої ОСОБА_2 ..

Таким чином на теперішній час позивач позбавлена права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання.

Відповідно до п. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частина 1 статті 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 та 10 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270 та ст. 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 Глави 19 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як передбачено ч. 1 ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 цього закону нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Дане правило кореспондується в Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. В п. п. 1-3 Глави 7 якого зазначено, що відповідно до статті 46 Закону нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

На сьогоднішній день оригінал договору купівлі-продажу від 21.01.1971 року, посвідчений головою Ярівської селищної ради за реєстровим №3, тобто правовстановлюючий документ на спадкове майно, не зберігся. Позивачем під час перегляду особистих речей ОСОБА_2 та документів не було знайдено цього документу.

Відповідно до відомостей КП БТІ м. Слов`янськ від 09.12.2020 року № 352-6/0.76/КЛ право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано згідно вищезазначеного договору 16.02.1971 року (1/2 ч.) в договорі спадкодавця зазначена з дошлюбним прізвищем « ОСОБА_3 » (копія свідоцтва про шлюб додається). Орган БТІ надав належним чином посвідчену копію договору купівлі-продажу із матеріалів архівної справи.

Так відповідно інформації Ярівського старостинського округу виконавчого комітету Лиманської міської ради від 02.03.2021 року №21/19 архів документів, відносно яких вчинялися нотаріальні дії Ярівською селищною радою, на зберігання в Донецький обласний державний архів не передавався і залишився на зберіганні в Ярівському старостинському окрузі, в тому числі і зазначений договір. Однак видати дублікат замість втраченого округ не має можливості в зв`язку з відсутністю повноважень на вчинення нотаріальних дій в Ярівському старостинському окрузі.

Згідно із ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним».

Так відповідно висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного 22.01.2021 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 складає 28415 грн, відповідно Ѕ частина 14207,50 грн.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 41 Конституції України проголошує «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю...; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом».

Тобто на сьогоднішній день позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом оформити свої права на вказану частку спадкового майна.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 223, 263-265 ЦПК України, ст. 15-16, 25, 316, 328 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман, в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування, задовольнити повністю.

Визнати за, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку А-1, загальною площею 35,0 кв.м. та житловою 12,3 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд: сарай «Б», літня кухня «В», сарай «Г», сарай «Ж», колодязь №1, паркан №2, які розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Ярова, Лиманського району, Донецької області.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлений 26.05.2021.

Суддя -