Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2021 Справа №607/25138/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого-судді Братасюка В.М.,

- за участю секретаря с/з Паславської О.І.

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в загальноум провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особи Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що під час шлюбу у них з відповідачкою народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і від шести місяців від народження дитина сторін справи живе з позивачем; відповідачка проживає окремо, ухиляється від виконання материнських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, не цікавиться життям дитини. Відтак є усі підстави для позбавлення відповідачки материнських прав щодо доньки. Також позивач просить суд стягувати відповідачки аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивач та його представник вимогу підтримали й просять задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

До участі у справі в процесуальному статусі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, судом залучено Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, котра не забезпечила явку повноважного представника, однак на адресу суду направила висновок щодо вирішення питання позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно доньки.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечили відносно задоволення позову. Направили мотивований відзив на позов, в судовому засіданні зазначили, що дійсно певний проміжок час відповідачка зловживала алкоголем та не турбувалася про дитину. Причиною тому був важкий після родовий стан ОСОБА_3 та виняткового напружені та негативні стосунки з позивачем й його батьками, котрі здійснювали систематичний тиск на невістку і всіляко перешкоджали; при цьому відповідачка не відчувала жодної підтримки зі сторони чоловіка. ОСОБА_3 зазначає, що дуже любить свою доньку та хоче нею турбуватися і виховувати, за її зверненням орган опіки та піклування встановив графік участі у спілкуванні та вихованні доньки, однак усі спроби налагодження контакту з дитиною наштовхуються на спротив позивача та його родини.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі до 26.09.2019 року, котрий було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду. Під час перебуванні в шлюбі у них народилася донька ОСОБА_4 , 18.07.2018 року

Суд розглядає справу керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства - за зверненням сторін, в межах заявлених ними вимог та на підставі поданих ними доказів.

Позивач зазначає, що від шести місяців від народження дитина сторін справи живе з позивачем; відповідачка проживає окремо, ухиляється від виконання материнських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, не цікавиться життям дитини.

Зазначив також, що в червні 2019 року відповідачка склала нотаріально посвідчену заяву змістом якої не заперечила щодо позбавлення її батьківських прав. Надалі, в вересні 2019 року, відповідачка надала згоду на проживання дитини з позивачем.

ОСОБА_3 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 та 2 ст. 184 КУпАП за ухиляння від виконання батьківських обов`язків стосовно доньки, й про неприпустимість такої поведінки ОСОБА_3 отримувала попередження від Служби у справах неповнолітніх та дітей.

Дитина сторін спору має зареєстроване місце проживання з відповідачко, проте фактично просива з позивачем в АДРЕСА_1 , перебуває на утриманні та вихованні позивач. Сам позивач офіційно працевлаштований, працює мулярем ПП Тернопіль Будконтроль з 2017 року, має стабільний дохід та позитивно характеризується за місцем роботи. За твердженням позивача відповідачка жодної допомоги на постійній основі на утримання доньки не надає, вела антисоціальний спосіб життя, зловживала алкоголізмом.

Доводи позивача підтвердили своїми показами допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Відповідачка суду пояснила, що дійсно певний проміжок час зловживала алкоголем та не турбувалася про дитину. Причиною тому був важкий після родовий стан ОСОБА_3 та виняткового напружені та негативні стосунки з позивачем й його батьками, котрі здійснювали систематичний тиск на невістку і всіляко перешкоджали; при цьому відповідачка не відчувала жодної підтримки зі сторони чоловіка. ОСОБА_3 зазначає, що дуже любить свою доньку та хоче нею турбуватися і виховувати, за її зверненням орган опіки та піклування встановив графік участі у спілкуванні та вихованні доньки, однак усі спроби налагодження контакту з дитиною наштовхуються на спротив позивача та його родини.

Окремо зазначила, що скасувала заяву, змістом якої погоджувалася на позбавлення себе батьківських прав.

Власні доводи відповідачка підтвердила письмовими доказами та показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

22.07.2020 року, рішенням №533 виконавчого комітету ТМР, затверджено висновок органу опіки та піклування змістом якого визнано за недоцільне позбавляти відповідачку материнських прав щодо доньки.

Вирішуючи спір видається необхідним зазначити наступне.

Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Як наголошує ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2010 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06):

«47. Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у

демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

48. Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8

Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

49. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).»

Оцінюючи надані учасниками справи докази у їх сукупності, Суд приймає аргументи позивача, оскільки останнім належними, допустимими та достатніми за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом» доведено, що відповідач протягом тривалого проміжку часу не, поцікавився життям дитини, станом її здоров`я та розвитку

Суд засуджує поведінку та ставлення відповідачки стосовно дитини, котру ОСОБА_3 , зловживаючи алкоголем, фактично полишила в шестимісячному віці, вважаючи доведеним, письмовими доказами та показами сторін та свідків, факт ухиляння ОСОБА_3 від виконання батьківського обов`язку стосовно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, одночасно відаючи належне позивачу ОСОБА_1 , котрий піклується та виховує доньку сторін справи.

Відтак, суд вважає, що зважаючи на поведінку матері дитини, позбавлення батьківських прав було б для ОСОБА_3 саме тим крайнім заходом, на застосування якого вона справедливо заслуговує, оскільки фактично самоусунулася ввід виконання батьківських обов`язків. І конфлікт з позивачем та його батьками не є тією обставиною, що може виправдати дії відповідачки.

Однак, на думку суду, відзначаються позитивні зміни в ставленні матері до дитини - ОСОБА_3 зявилася на засідання органу опіки та піклування, заперечувала проти позбавлення її материнства, надавала заперечення доводів позивача, намагається відновити контакт з дитиною, зверталася з заявою в Службу з метою встановлення графіку участі у спілкуванні та вихованні доньки

Згідно вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення в інтересах дитини.

На думку суду, за найменшого шансу, завжди слід надавати можливість зберегти родинні відносини матері та дитини, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особи Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, слід відмовити, одночасно попередивши відповідачку про доцільність зміни ставлення до виховання і утримання доньки, та необхідність активізації дій з метою налагодження позитивних материнських відносин з дитиною.

Керуючись ст. 2, 4, 81, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особи Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк