Справа № 373/516/21
Номер провадження 2/373/446/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участі секретаря судових засідань Литвишко В.М.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Ляр Д.Ю. звернувся до суду з позовною заявою та просить стягнути із відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.02.2010 в сумі 15495,17 грн.

Також просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 2270,00 грн, сплачений при подачі заяви до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 18.02.2010 був укладений кредитний договір № б/н.

Проте, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених відповідачем коштів на погашення кредиту утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 28.02.2021 становить 15495,17 грн, що складається з тіла кредиту - 12571,18 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 12571,18 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 2923,99 грн.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 26.04.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника АТ КБ «ПриватБанк», про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Оскільки у встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України.

Судом встановлено наступні обставини:

До позовної заяви додано копію анкети-заяви (виконано недержавною мовою) про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», в якій зазначено, що відповідач 18.02.2010 ознайомився з договором про надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, і погоджується з його умовами. Просить надати йому банківську послугу «Кредитка універсальна», «55 днів пільгового періоду», з кредитним лімітом 1000,00 гривень.

Також наявна в матеріалах справи довідка (виконано недержавною мовою) про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за підписом відповідача, в якій вказана розмір базової ставки в місяць - 2,5 %.

В суді досліджено довідку про надання відповідачукредитних карток № НОМЕР_1 18.02.2010 терміном дії - 01/14, № НОМЕР_2 19.05.2014 терміном дії - 10/07, № НОМЕР_3 20.10.2017 терміном дії 09/21.

При цьому незрозумілі причини передчасної видачі наступних карток, якщо термін дії попередньої не закінчувався.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача, на картковому рахунку № НОМЕР_1 , який стартував 18.02.2010, був встановлений кредитний ліміт 500,00 грн Будь-яких доказів на підтвердження згоди відповідача на встановлення чи зміну кредитного ліміту не надано.

Також позивачем надано виписку про рух коштів на рахунку відповідача за період з 18.02.2010 по 01.01.2021 за договором № б/н станом на 05.03.2021, згідно з якою залишок становить - -15495,17 грн.

До позову додано роздруківку витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та про внесення змін в договірну базу по платіжним картам, договірну базу по споживчому кредитуванню та в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів) (виконані російською мовою), які не містять будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача з саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка набуває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до пункту 2 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженому постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705, форми документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів установлюються правилами платіжних систем і повинні містити обов`язкові реквізити, визначені цим Положенням.

Пунктом 7 цього розділу передбачено, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів повинні містити такі обов`язкові реквізити:

1) ідентифікатор еквайра та торговця або інші реквізити, що дають змогу їх ідентифікувати; 2) ідентифікатор платіжного пристрою; 3) дату та час здійснення операції; 4) суму та валюту операції; 5) суму комісійної винагороди; 6) реквізити електронного платіжного засобу, які дозволені правилами безпеки платіжної системи; 7) вид операції; 8) код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі.

Відповідно до пункту 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити:

1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1, 2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінка суду аргументів сторін, доказів.

При оцінці доказів та оцінці аргументів суд враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо даної категорії справ, викладеній в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»), а оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Відповідачем підписана анкета-заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку».

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18.02.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.04.2021).

Отже, доданий до заяви Витяг з умов та правил надання банківських послуг не підтверджує обставин укладення договору між позивачем та відповідачем 18.02.2010.

До позову додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де визначені певні умови кредитування. Однак, позивачем змінювалось нарахування процентів в односторонньому порядку без згоди відповідача, як позичальника, який відповідні зміни не підписував, що суперечить вище наведеним правовим нормам.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював періодичні погашення заборгованості різними сумами. З наданих позивачем документів неможливо встановити, на погашення якої саме (за датою отримання) заборгованості сплачувались ці суми.

З досліджених доказів не вдалось встановити, як співвідноситься заборгованість «за тілом кредиту», зазначене у позові із іншими складовими заборгованості, із положеннями Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, та нормами ЦК України.

Належних, допустимих та достатніх доказів у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, суду не надано, зокрема щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення.

З огляду на те, що анкета-заява від 18.02.2010 не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків та пені, а також строку користування позиченими коштами (строк повернення), а зазначені умови удовідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» відрізняються від розміру нарахувань, що відображені у виписці з рахунку, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню саме на погашення виниклої заборгованості за основним зобов`язанням (позичені кошти).

З виписки з рахунку, відкритого позивачем на ім`я відповідача, вбачається, що 20.11.2018 відповідачем, в рахунок отриманих коштів, здійснено поповнення мобільного, що в подальшому неодноразово повторювалось. Крім того, відповідачем неодноразово використовувались кошти з рахунку на інші потреби (зняття готівки, переказ коштів, придбання товарів тощо). Сума безпосередньо використаних ним коштів становить 94750,98 грн.

01.02.2019 відбулося перше списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6. В подальшому відбувались списання пені за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн та відсотків за використання кредитного ліміту за ставко. 3,6 та 3,5 відсотка. Однак, з позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається підстав списання зазначених коштів з рахунку відповідача у зазначених у виписці розмірах.

Водночас, з виписки з рахунку вбачається, що позивачем в односторонньому порядку, в рахунок кредитних коштів здійснювалися перекази в «Скарбничку» відповідача від округлення витрат та від округлення залишку по картці. При цьому, анкета-заява не містить жодних відомостей щодо послуги накопичення «скарбничка», помітки в графах відсутні, з чого вбачається відсутність згоди відповідача на здійснення будь-яких списань чи зарахувань за цією послугою. Так, 21.11.2018 банком здійснено переказ в «Скарбничку» на суму 4,30 грн, що в подальшому систематично повторювалось. 01.04.2019 відбулося зарахування суми вкладу зі «Скарбнички» в розмірі 395,08 грн та 02.04.2019 відбулося зарахування процентів за вкладом «Скарбничка» на суму 0,55 грн. Оскільки зазначені маніпуляції відбувались за рахунок кредитних коштів, відповідно позивачем нараховувались відсотки за користування ними. Відсотки на зараховану суму вкладу за чотири місяці за ставкою 3,6, яку застосовував позивач, становлять 57 грн, що значно перевищує суму 0,55 грн зарахування процентів за вкладом.

Відповідач на погашення заборгованості періодично здійснював поповнення на загальну суму 94226,04 грн.

Зважаючи на зазначене сума основного зобов`язання відповідача становить 524,94 грн.

У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про часткове порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн, як передбачено ст.4 ЗУ «Про судовий збір». Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення - 15495,17 грн.

Оскільки, суд частково задовольняє вимоги - на суму 524,94 грн, що становить 3,4% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 77,18 грн (2270:100 х 3,4%) судових витрат у виді судового збору.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.02.2010 в розмірі 524 (п`ятсот двадцять чотири) гривні 94 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 77 (сімдесят сім) гривень 18 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» - місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ;

ОСОБА_1 - зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя: Д. В. Свояк