Справа №489/530/21
Провадження №2/489/1114/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача заборгованість вартості безпідставно набутого майна, а саме, Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 у розмірі 198000 грн., які складаються з кожного місяця безпідставного користування Ѕ частиною вказаного будинку. Мотивуючи свої вимоги тим, що власницею житлового будинку АДРЕСА_1 була його мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є він, як рідний син та донька ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 успадкував Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 після смерті його матері ОСОБА_4 . Згідно відповіді з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, станом на 22.05.2018, за відомостями зняття з реєстрації не відбувалось та інформація про реєстрацію інших осіб за вказаною адресою відсутня. ОСОБА_2 має квартиру АДРЕСА_2 , в якій він зареєстрований, проте, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 07 лютого 2018 року. У вищевказану квартиру відповідач пустив проживати квартирантів, які йому сплачують за користування квартирою по 6000,00 грн. щомісячно. Всі правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 знаходяться у відповідача. Відповідач до спірного будинку його не пускає, чинить перешкоди, користується всім майном та нерухомістю, яка належить йому як співвласнику. Тобто, відповідач безпідставно користується протягом 33 місяців, належною йому Ѕ часткою спірного житлового будинку. Він намагався в досудовому порядку врегулювати спір шляхом направлення претензії з вимогою протягом місяця сплатити йому частку безпідставно набутого майна, проте відповідач на зв`язок не вий шов та не почав відшкодовувати заборгованість.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що йому на підставі договору дарування від 16.06.2009, належить 2/3 (64/100) частки житлового будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку він постійно проживає з 14 річного віку по сьогоднішній день. Інша частка житлового будинку належала ОСОБА_3 , яка померла у 2018 році. Проте, за життя остання свою 1/3 (36/100) частки заповідала ОСОБА_5 , яка є його донькою. Позивач є сином ОСОБА_3 , однак, протягом останніх 15 років життя ОСОБА_3 до неї не з`являвся, не цікавився її життям, не допомагав ні матеріально. Ні фізично. ОСОБА_2 ремонтував та реконструював будинок за власний рахунок. Щодо квартири АДРЕСА_2 , зазначає, що дійсно деякий час у вказаній квартирі проживала сім`я його друга з Азербайджану на безоплатній основі. На даний час у квартирі ніхто не проживає, вона потребує ремонту, яким має намір зайнятися його донька та в`їхати до неї. Крім того, вказана квартира, не має жодного відношення до дійсної справи.

Ухвалою суду від 01.03.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 була власником 36/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.02.1991 року.

ОСОБА_2 є власником 64/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікою Н.В.,

Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач в своєму позові вказує, що ОСОБА_2 має квартиру АДРЕСА_2 , в якій він зареєстрований, проте, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 07 лютого 2018 року. Вказане ОСОБА_2 не заперечується.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2 пустив проживати квартирантів, які йому сплачують за користування квартирою по 6000,00 грн. щомісячно.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що дійсно деякий час у вказаній квартирі проживала сім`я його друга з Азербайджану на безоплатній основі. На даний час у квартирі ніхто не проживає. Крім того, вказана квартира, не має жодного відношення до дійсної справи.

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направлено претензію щодо відшкодування заборгованості у сумі 198000,00 грн. за кожен місяць безпідставного користування Ѕ частиною належного йому майна, а саме будинку АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що станом на теперішній час відповідач на зв`язок не вийшов та не почав відшкодовувати заборгованість.

Суд вважає твердження позивача щодо збагачення ОСОБА_2 шляхом надання квартири АДРЕСА_2 в оренду іншим особам, не має відношення до дійсної справи, крім того, доказів на підтвердження зазначеного позивачем суду не надано.

Кім того, судом встановлено, що відповідно до заповіту від 20.11.2017 року складеного ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Коноваленко В.В., ОСОБА_3 заповідала все своє майно ОСОБА_5 .

На даний час в Ленінському районному суді м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з цим i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тобто, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Обов`язковими умовами для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення є: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин в майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналась або могла дізнатись про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14.

Позивачем не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу що відповідачем безпідставно були набуті кошти які належать позивачу.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача у відповідності до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «23» червня 2021 року.