Провадження № 2/344/1507/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що з 21.09.2001 року він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім і навчається у вищому навчальному закладі. В липні поточного року відповідачка звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу. На момент подання ним даного позову рішення суду по справі про розлучення ще не прийнято. За час спільного проживання з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі вони разом за спільні кошти придбали наступне майно: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 61 кв.м., вартістю 329 159.50 грн., та комору XXVIII (вбудовану) в житловому будинку АДРЕСА_1 загальною площею 3 кв.м., вартістю 17 000 грн. Право власності на спільне майно оформлено на відповідачку. Сторони не змогли досягнути між собою згоди щодо поділу спільного нажитого за час шлюбу майна, дружина заперечує його право на нього, тому він вимушений звернутися за захистом свого права до суду. Спірну квартиру придбали згідно договору від 13.10.2009р. №1-К-П, який був укладений між ТзОВ « Гаразд фінанси» та його дружиною - ОСОБА_2 . Згідно додатку №2 до даного договору вартість даної квартири складає 27 840 євро, що згідно курсу НБУ станом на 13.10.2009р. еквівалентно 329 257,14 грн. Одночасно з квартирою у цій же фірмі також придбали комору площею 3 кв.м., за яку сплатили 17 000.0грн.( виходячи з вартості 1 кв.м. 480 євро). Однак договору на придбання комори немає. Таким чином, загальна вартість спільно придбаного майна складає 346 258.0грн. Майно купляли за спільні кошти. За домовленістю з дружиною він залишився вдома доглядати за їхніми малолітнім сином і працював у м. Тисмениця, а дружина їздила на заробітки за кордон. Доглядати за сином та фінансово йому допомагала його мати. Частину коштів на придбання спільного майна він позичив у своєї сестри, які поступово віддавав і яка може це підтвердити. Після передачі квартири інвестиційною будівельною компанією, яка була як сирець, фактично більшість впорядкувальних ремонтних та оздоблювальних робіт він проводив самостійно: за власні кошти купляв різного роду будівельні матеріали, сантехніку, керамічну плитку, побутову техніку, столярні вироби (двері), замовляв і оплачував обладнання (труби, батареї) для встановлення автономного опалення у квартирі, встановлював гіпсокартонну стелю, заливав вирівнюючу стяжку, встановлював підлогу з ламінату, шпаклював, перетирав і фарбував стіни. Пізніше купляв всі меблі у квартиру. Також у 2016-2017рр. за його замовленням згідно укладеного договору з ТзОВ «Сервісна компанія «Адамсон» були виконані роботи з теплоізоляції фасаду квартири (зовнішніх стін) на загальну суму 17 500 грн. Дані обставини підтверджуються частково письмовими доказами, які додані до даної позовної заяви та можуть підтвердити свідки - сусіди та його родичі. З моменту завершення ремонтних робіт і по даний час у цій квартирі сторони проживають разом з їхнім сином та позивач самостійно оплачує усі комунальні послуги. Просить стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору в сумі 1731,29грн.та витрати на професійну правничу допомогу - 5 000грн.

29.03.2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду клопотання представника позивача - адвоката Яремчук М.С. про виклик свідків - задоволено(а.с.45).

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, якою просив позов задоволити в повному обсязі, розгляд справи проводити без його участі, не заперечив проти заочного розгляду справи (58).

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоч про день та час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Також судом було повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.39).

З урахуванням думки позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

13.10.2009 року укладено договір №1-К-ІІ про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» багатоквартирного житлового будинку з об`єктами обслуговування (ІІ черга будівництва) на вул. В.Стуса на впроти будинку №25 в м. Івано -Франківську між Івано-Франківською філією ТОВ «Гаразд фінанси» та ОСОБА_2 (а.с.13-17).

23.11.2020 року рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами - розірвано. Судовим рішенням встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 21.09.2001 року(а.с.7,42).

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом

Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства.

На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналогічну норму містить і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено обсяг спільного нажитого майна. А саме, як вбачається з:

- копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.07.2013 року НОМЕР_1 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2013 року Серія СЕК№276936 власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с.11,12);

- копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.07.2013 року Серія НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 власником комори (вбудованої) є ОСОБА_2 (а.с.10).

25.10.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сервісна компанія «АДАМСОН» укладено договір на виконання робіт №25/10/16-3. П. 1.2. договору встановлено, що монтажні роботи (теплоізоляція) будуть проводитись по АДРЕСА_1 (а.с.18-21).

Про факт проведення позивачем ремонтних робіт у спірній квартирі підтверджують свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 50-57 ).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, ст.6 не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В даній справі сторони не дійшли згоди щодо розподілу їх спільного майна, а тому воно підлягає поділу в судовому порядку.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з заявлених позовних вимог аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення, визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя право власності на: 1/2 частини двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 61 кв.м. та 1/2 частини комори XXVIII (вбудованої) в житловому будинку АДРЕСА_1 загальною площею 3 кв.м.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 1731,29 грн.

На підставі наведеного, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 31, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення судових витрат - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_5 , фактичного проживаючого: по АДРЕСА_1 в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя право власності на: 1/2 частини двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 61 кв.м. та 1/2 частини комори XXVIII (вбудованої) в житловому будинку АДРЕСА_1 загальною площею 3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , проживаючої по АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_5 судовий збір у розмірі - 1731,29 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 23.06.2021 року.

Суддя Пастернак І.А