Номер провадження: 22-ц/813/2710/21
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П..

розглянувши у спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

18 грудня 2019 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «МТБ Банк». Просили визнати недійсними споживчий кредитний договір №00059R15 від 22.07.2008 р., договір іпотеки від 22.07.2008 р., договори поруки: №00088r15 та №00089r15 від 22.07.2008 р.

При цьому посилаючись на порушення відповідачами Закону України «Про захист прав споживачів»

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки недійсними, передано на розгляд Іллічівському міському суду Одеської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23.12.2019 р. скасувати та направити цивільну справу №523/19401/2019 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки недійсними на розгляд до Іллічівського міського суду Одеської області.

Рух апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.03.2020 року під головуванням судді Черевка П.М. відкрито провадження у справі.

На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями № 2482 від 24.04.2020 року та у відповідності до пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення «Про автоматизовану систему документообігу суду», за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 24.04.2020 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді- Князюка О. В., суддів: А.І. Дрішлюк, Л.М. Вадовської.

На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями № 2606 від 30.04.2020 року та у відповідності до пунктів 2.3.49., 2.3.25. Положення «Про автоматизовану систему документообігу суду», за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 30.04.2020 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді- Князюка О. В., суддів: А.П. Заїкіна, О.М. Таварткіладзе.

У зв`язку з даними обставинами ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.05.2020 року цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки недійсними було прийнято до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.11.2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права передбачені ст. 263 ЦПК України з огляду на наступне.

Позивачі обґрунтовують підсудність цієї справи Суворовському районному суду м. Одеси тим, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертають увагу, що кредитний договір №00059R15 від 22.07.2008 р. був укладений для споживчих потреб, про що зазначено в п.1.1. вищезазначеного договору.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 22.07.2008 р. та договорів поруки №00088r15 та №00089r15 від 22.07.2008 р. є похідними від основної вимоги споживача ОСОБА_1 про визнання споживчого кредитного договору №00059R15 від 22.07.2008 недійсним.

Виходячи з викладеного в апеляційній скарзі апелянти зазначають, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам поданої позовної заяви.

17 грудня 2020 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від представника апелянтів ОСОБА_2 . Представник звертає увагу суду, що оспорюваний кредитний договір №00059R15 від 22.07.2008 р. має всі ознаки споживчого кредиту та підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

У додаткових поясненнях представник апелянтів вказує, що предметом спору в даному провадженні є саме порушення прав споживача при укладенні та подальшому виконанні договору про надання споживчого кредиту між ВАТ «Морський транспортний банк» і позичальником ОСОБА_1 від 22.07.2008 року № 00059R15 про видачу 20 000 доларів США на споживчі цілі та 13 100 доларів США (на оплату страхових платежів) на термін 180 місяців по 21.07.2023 р.

Таким чином, апелянти вважають що позовні вимоги про захист прав споживачів можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача та право вибору суду належить позивачу відповідно до ч. 5, 16 ст. 28 ЦПК України).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог статті 353, 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду, що є об`єктом апеляційного оскарження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу виходячи з наступного.

Відповідно до . п.п.3, 4 ч. 1ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Направляючи справу за підсудністю до Іллічівського міського суду Одеської області суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини позивачів як фізичних осіб з відповідачем-банком з приводу визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки не мають ознак споживчого кредиту, а позивачами не зазначено в позовній заяві, що даний спір підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживача», у зв`язку з чим підлягають застосуванню загальні правила підсудності.

Колегія не погоджується з таким висновком Суворовського районного суду м. Одеси з огляду на наступне.

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч.1,2 ст. 27 ЦПК України, передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

У свою чергу, ч.5 ст.28 ЦПК України визначено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Альтернативна підсудність або підсудність за вибором позивача визначає декілька судів, що є компетентними розглянути цивільну справу.

Відповідно до ч.5 ст. 28 ЦПК позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

За змістом наведеного можна дійти висновку, що, не виключаючи можливість звернення позивача до суду за місцезнаходженням відповідача, альтернативна підсудність встановлює можливість звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

За вищенаведених обставин позивачі вправі були звернутися з даним позовом про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки недійсними за своїм зареєстрованим місцем проживання чи перебування

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 могли пред`явити позов за місцезнаходженням юридичної особи або за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мешкають за адресою АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Суворовського районного суду м. Одеси.

Вказана адреса реєстрації місця проживання зазначена також позивачів в позовній заяві.

В позовній заяві апелянти посилаються на порушення їх прав як споживачів послуг.

Згідно ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Верховний Суд в ухвалі від 02 липня 2018 року, справа №552/9770/14-ц (провадження № 61-36739 ск18) вказав на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Таким чином, позивачі скористалися наданим їй правом визначеним ч. 5 ст. 28 ЦПК України та звернулася із позовом до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання, як споживача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апелянти, пред`являючи даний позов до Суворовського районного суду м. Одеси, дотрималась ч.5 ст. 28 ЦПК України, тому висновок суду першої інстанції про непідсудність даного позову Суворовському районному суду м. Одеси з підстав недотримання вимог ч.1 ст. 27 ЦПК України не ґрунтується на вимогах процесуального права та є помилковим.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що даний спір не підсудний Суворовському районному суду м. Одеси про передачу справи на розгляд до Іллічівського міського суду Одеської області.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 23.12.2019 року про передачу цивільної справи Іллічівському міському суду Одеської області скасуванню з направленням цієї справи до розгляду до Суворовського районного суду м. Одеси.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23.12.2019 року про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки недійсними Іллічівському міському суду Одеської області скасувати та направити справу для продовження розгляду до Суворовського районного суду м. Одеси.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе