ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1579/21 Справа № 212/5447/20 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Толстих Олександр Юрійович на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 у період з 28.02.1997р. по 31.01.2007р. працював на посаді машиніста підземної навантажувальної машини шахти «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Внаслідок тривалої праці в шкідливих умовах отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 01.08.2007р. позивачу первинно встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, в період роботи позивача на підприємстві відповідача, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу відчуває відчуває постійний біль у суглобах рук, кістей, а також у поперековому відділах хребта, який посилюється під час фізичного навантаження, з іррадіацією у сідниці, та район крижі та куприка, за станом здоров`я він не може повноцінно забезпечувати свою родину виконувати різні дії у побуті, що також його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, хронічний характер захворювань не дає надії на видужання у майбутньому. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 94 460 гривні, які просить суд стягнути з відповідача на свою користь без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 50 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб, та в дохід держави судовій збір в розмірі 840,80 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Толстих О.Ю. ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року.

Судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, що у зв`язку з професійним захворюванням позивач відчуває постійний біль у суглобах рук, кистей, а також у поперековому відділах хребта, який посилюється під час фізичного навантаження, з іррадіацією у сідниці. та район крижі та куприка Позивач вже протягом тривалого часу в значній мірі позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, порушення функцій організму призводить до необхідності залучення додаткових зусиль та ресурсів для організації життя, суттєво обмежує можливості Позивача приділяти увагу рідним та близьким людям, своєму духовному, інтелектуальному розвитку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та наданого відзиву за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач у період з 28.02.1997 р. по 31.01.2007р. працював на посаді машиніста підземної навантажувальної машини шахти «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». 31.01.2007 року позивач звільнений з займаної посади відповідно до ст.. 38 КЗпП України. (а.с.35-39).

Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі у нього професійного захворювання від 09.02.2006 року умови праці на робочому місці позивача відносяться до III класу 3 ступеня шкідливості. (а.с. 19-22)

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15 червня 2007 року позивачу встановлено діагноз :«Хронічна радикулополіневропатія (хронічна попереково-крижова радикулопатія, вегето--сенсорна поліневропатія верхніх та нижніх кінцівок) у стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом.

Відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання причиною професійного захворювання є робота впродовж 31 року 01 міс. В умовах важкої фізичної праці, вібрації і несприятливого мікроклімата. Рівень фізичного перевантажування: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну: 32-80кг, при допустимій до 30 кг; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 209416 кг/с, при нормі до 70000 кг/с; рівень загальної вібрації 106дБа, при ГДР, при ГДР 107дБа; відносна вологість повітря 94% при допустимій 80-30%. Важкість праці відноситься до 3 класу 3 ступеня шкідливості.

В п. 19 зазначеного акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (закони та інші нормативно-правові акти, є керівництво РУ ім.. Кірова, ШУ «Октябрське» ВО «Кривбасруда», ВАТ «КЗРК», ст.. 13 ЗУ «Про охорону праці», ст..153 КЗпП України (а.с.10-13)

Висновком МСЕК від 01.08.2007 року позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності - безстроково.

У зв`язку з наявністю професійних захворювань позивач неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я (а.с. 23-34).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання, рівень фізичного перевантажування: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну: 32-80кг, при допустимій до 30 кг; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 209416 кг/с, при нормі до 70000 кг/с; рівень загальної вібрації 106дБа, при ГДР, при ГДР 107дБа; відносна вологість повітря 94% при допустимій 80-30%. Важкість праці відноситься до 3 класу 3 ступеня шкідливості.

Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Рішення суду першої інстанції оскаржується представником позивача лише в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника позивача в апеляційній скарзі щодо розміру стягнутої моральної шкоди, який на думку колегії суддів відповідає засадам розумності та справедливості.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманих позивачем професійного захворювання, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, 9 років 11 міс., відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 25 %, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не можливість такого відновлення. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Толстих Олександр Юрійович залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: