ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/690/21 Справа № 205/3695/18 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства «УкрСиббанк»,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк») у травні 2018 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним догвоором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 листопада 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позичальникові видано кредит у розмірі 65 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань 19 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 0/1, предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1 . Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконала. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2018 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 938,93 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 625,16 доларів США, відсотків за користування кредитом у розмірі 2 313,77 доларів США та пені у розмірі 2 013 гривень 78 коп. Також стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 094,29 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 55 998,68 доларів США, відсотків за користування кредитом у розмірі 4 095, 61 доларів США, пені у розмірі 40 448, 70 грн. Судове рішення боржниками виконано не було. З інформаційної довідки від 25 травня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачеві стало відомо, що власником квартири, яка є предметом іпотеки за договором від 19 листопада 2007 року, є відповідач ОСОБА_1 . Зазначив, що жодна з умов припинення іпотеки не настала, а тому іпотека є чинною. Позивач у своєму позові просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 з метою погашення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк», яка виникла внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору № 0 від 19 листопада 2007 року у розмірі 79 415, 75 доларів США та пені в розмірі 187 271, 86 грн., встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження, з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку» за початковою ціною 385 305 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ «УкрСиббанк», подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 подала до суду заперечення, в яких просить відхилити апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року ОСОБА_3 до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 65 000,00 доларів США на термін до 19 листопада 2027 року, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором /т.1, а.с.17-24/.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 19 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 0/1, відповідно до умов якого іпотекодавець передала в іпотеку банкові квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. і зареєстрований в реєстрі за № 3842 /т.1, а.с. 37-39/.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2018 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська № 202/1220/16-ц від 04 квітня 2016 року та додаткове рішення від 27 грудня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 938, 93 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 625, 16 доларів США, відсотків за користування кредитом у розмірі 2 313, 77 доларів США та пені у розмірі 2 013, 78 грн. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 094, 29 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 55 998, 68 доларів США, відсотків за користування кредитом у розмірі 4 095, 61 доларів США, пені у розмірі 40 448, 70 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат /т.1, а.с. 42-46/.

На час розгляду справи у суді зазначено рішення боржниками виконано не було, заборгованість за кредитним зобов`язаннями погашено не було.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року, цивільна справа №175/218/16-ц, серед іншого, визнано недійсним договір іпотеки № 0/1 від 19 листопада 2007 року.

Скасовано заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену та зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 6057716 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. 19 листопада 2007 року на підставі Договору іпотеки № 0/1 укладеним 19 листопада 2007 року (зареєстрованим в реєстрі за № 3841) та зареєстровану в реєстрі заборон за реєстраційним № 3842.

Внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяжень нерухомого майна іпотекою згідно Договору іпотеки № 0/1, укладеного 19 листопада 2007 року.

Внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення з реєстру щодо накладення заборон відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки № 0/1, укладеного 19 листопада 2007 року.

Скасовано відомості про іпотеку № 0/1 (зареєстрований в реєстрі за №3841) за реєстраційним №6057842 в Державному реєстрі іпотек, внесену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. 19 листопада 2007 року.

Згідно з відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2016 року зареєстровано за ОСОБА_5 /т.2, а.с.80-85/.

16 вересня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 /т.1, а.с.179/.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2016 року у цивільній справі №175/218/16-ц скасовано заочне рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року у цивільній справі №175/218/16-ц залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права власності.

Отже, на час подання банком позову квартира АДРЕСА_1 , що є предметом договору іпотеки, належала на праві власності ОСОБА_1 . Договір іпотеки № 0/1 від 19 листопада 2007 року на час розгляду справи є дійсним, а тому зобов`язання за ним перейшло до нового власника предмету іпотеки відповідно до вимог ст.23 Закону України Про іпотеку.

Під час розгляду даної справи у суді спірну квартиру було відчужено відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03 березня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Таким чином, новим власником квартири АДРЕСА_1 на час прийняття постанови апеляційним судом є ОСОБА_3 /т.2, а.с.20-23/.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року ОСОБА_3 до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору /т.2, а.с.112-114/.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог банку суд першої інстанції виходив з того, що іпотека не перейшла до нового власника квартири, оскільки реєстрація договору іпотеки не була здійснена в належному порядку, при укладанні договору купівлі-продажу квартири відомості про заборону відчуження були відсутні, то відповідач є добросовісним набувачем, яка не знала і не могла знати про передачу в іпотеку майна, яке вона придбала.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно ст. 23 Закону України Про іпотеку у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з обставин справи, колегією суддів встановлено, що на час розгляду справи існують невиконані зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 19 листопада 2007 року у розмірі непогашенної заборгованості, встановленої постановою апеляційного суду від 03 квітня 2018 року.

Квартира АДРЕСА_1 знаходиться у іпотеці банку відповідно до договору іпотеки № 0/1 від 19 листопада 2007 року.

Згідно з відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості про іпотеку № 0/1 та відомості про заборону на відчуження спірної квартири внесено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. 19 листопада 2007 року.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року, цивільна справа №175/218/16-ц, яким були скасовані зазначені обтяження, скасовано ухвалою суду від 29 липня 2016 року.

На час розгляду справи у суді апеляційної інстанції власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки банком доведено невиконання боржником кредитних зобов`язань, в забезпечення яких було укладено договір іпотеки, який на цей час є дійним. Виходячи з того, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у іпотеці банку, то колегія суддів приходить до висновку про звернення стягнення на неї в рахунок погашення заборгованості.

Разом з цим, визначаючи розмір заборгованості, колегія суддів приймає до уваги постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2018 року, якою достроково стягнуту суму заборгованості за кредитним договором №0 від 19 листопада 2007 року. Після зміни строку кредитування шляхом вимоги кредитора дострокового стягнення заборгованості, заборгованість по відсоткам та пені не нараховуються, оскільки їх розмір, передбачений умовами договору, нараховується в межах строку кредитування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що сума заборгованості, в рахунок погашення якої здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки, становить в сумі 63 0 33, 22 доларів США та 42 462, 48 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 56 623, 84 доларів США, заборгованості по відсотках у розмірі 6 409, 38 доларів США, пені у розмірі 42 462, 48 грн.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Звертаючись з позовними вимогами банк просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки з визначенням її початкової ціни у розмірі 385 305 грн., яка зазначена у договорі іпотеки. Разом з цим, виходячи з тривалості розгляду даної справи та визначення початкової ціни на час укладання договору іпотеки, тобто більш ніж десять років тому, враховуючи принцип розумності та справедливості колегія суддів приходить до висновку щодо доцільності визначення початкової ціни предмета іпотеки під час виконання рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Таким чином, у спорах даної категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі №235/3619/15. А за приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною при примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Звернення стягнення здійснити рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством «УкрСиббанк», за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19листопада 2007 року в сумі 63 0 33, 22 доларів США та 42 462, 48 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 56 623, 84 доларів США, заборгованості по відсотках у розмірі 6 409, 38 доларів США, пені у розмірі 42 462, 48 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позову та апеляційної скарги на користь АТ «УкрСиббанк» у розмірі 4 405 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством «УкрСиббанк», за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19листопада 2007 року в сумі 63 0 33, 22 доларів США та 42 462, 48 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 56 623, 84 доларів США, заборгованості по відсотках у розмірі 6 409, 38 доларів США, пені у розмірі 42 462, 48 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_3 , згідно договору купівлі-продажу від 03 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., рішення про державну реєстрацію номер 51435031, шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною при примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», , судовий збір у розмірі 4 405 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: М.О. Макаров

І.Ю. Ткаченко