П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року м. Київ

Справа № 22-8452 Головуючий у 1-й інстанції: Закаблук О. В. Унікальний № 368/830/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Іванової І. В.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

у с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягується з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. (а. с. 1-3).

Позовні вимоги були обґрунтовані таким. 24 липня 2004 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Під час шлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 03 квітня 2007 року шлюб між сторонами розірвано.

19 червня 2007 року Троїцьким районним судом Луганської області видано виконавчий лист по справі 2-528 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексації підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, починаючи з 06 червня 2007 року до повноліття дитини.

На виконання зазначеного виконавчого листа, постановою від 20 вересня 2013 року № 2-528 головного державного виконавця відділу ДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області Гречишкіної О. В. звернено стягнення на його заробітну плату та інші доходи, що перераховуються ОСОБА_2 на утримання їхнього сина ОСОБА_3 .

Вказані відрахування на сплату аліментів продовжують здійснюватися також станом на дату звернення ним до суду з цим позовом.

15 серпня 2015 року ним було укладено повторний шлюб з ОСОБА_4 (після шлюбу ОСОБА_5 ). Вказаний шлюб в установленому законом порядку не розірваний.

Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6 у них народились спільні діти, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

02 червня 2016 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області видано виконавчий лист № 428/6360/16-ц про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_6 , на утримання ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2016 року та до повноліття дитини.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог (а. с. 114-116).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Лисюк О. В., вказує, що під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції врахував прожитковий мінімум на дитину відповідного віку и потреби дитини, про що детально зазначив та обґрунтував у своєму рішенні (а.с.127-129).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 червня 2020 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що зміна сімейного стану, зокрема, укладення ОСОБА_1 повторного шлюбу не є достатньою підставою в розумінні ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів. Народження двох дітей у іншому шлюбі також, на думку районного суду, не є достатньою підставою для застосування положень ст. 192 СК України, оскільки такі підстави повинні оцінюватися лише в їх сукупності, де головною з них є фінансовий стан особи, що подала заяву про зменшення розміру аліментів.

Районний суд в даному випадку вважав, що народження інших дітей у позивача ніяким чином не повинно мати вплив на законні права та інтереси дитини від першого шлюбу, адже немає вини дитини від першого шлюбу в тому, що батько продовжує народжувати дітей, не враховуючи ту обставину, що на дітей необхідні кошти на утримання. Подання теперішньою дружиною позивача до суду заяви про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання двох малолітніх дітей є штучним створенням підстав для застосування положень ст. 192 СК України. Також суд першої інстанції вказував, що дружина позивача отримувала та отримує допомогу від держави, чого позбавлена дитина позивача від першого шлюбу.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що указані висновки районного суду не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ст.89 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ст. 192 СК України.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 192 СК України підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, або ж зміни сімейного стану платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці. Вказана позиція відображена у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що 19 червня 2007 року Троїцьким районним судом Луганської області видано виконавчий лист по справі 2-528 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексації підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, починаючи з 06 червня 2007 року до повноліття дитини (а. с. 8).

Також матеріали справи свідчать, що 15 серпня 2015 року ОСОБА_1 було укладено шлюб з ОСОБА_4 (після шлюбу ОСОБА_5 ). Під час перебування у вказаному шлюбі народилися спільні діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 10-12).

02 червня 2016 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області видано виконавчий лист № 428/6360/16-ц про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_6 , на утримання ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2016 року і до повноліття дитини (а.с. 13).

Вказані обставини свідчать про те, що у ОСОБА_1 відбулись зміни його сімейного стану, зокрема, він створив нову сім`ю і у нього у 03 березня 2016 року та ІНФОРМАЦІЯ_5 народились діти.

Саме такі підстави для зміни розміру присуджених аліментів й передбачені положеннями ст. 192 СК України.

Апеляційний суд зазначає, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції помилково виходив із того, що підстави для задоволення позову відсутні, і безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст. 192 СК України.

Обставиною, якою позивач обґрунтовував свої вимоги для зменшення визначеного розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини, була саме зміна сімейного стану платника аліментів, внаслідок чого у позивача виникли додаткові зобов`язання фінансового характеру щодо забезпечення рівня не тільки першої дитини, але й двох малолітніх дітей від нового шлюбу.

На даний час у ОСОБА_1 за виконавчими листами відбувається утримання 1/2 частини заробітної плати (1/4 + 1/4 = 1/2) на утримання двох дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , і перебуває на утриманні найменша дочка ОСОБА_10 .

Указані обставини дають суду підстави для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 до 1/6 частини заробітку (доходу) батька щомісячно для того, щоб кожна дитина мала достатній рівень забезпечення від батька.

За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виконавчого листа, виданого 19 червня 2007 року Троїцьким районним судом Луганської області по справі № 2-528, з 1/4 до 1/6 (однієї шостої) частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді І. В. Іванова

Т. О. Невідома