справа № 369/1446/20
головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/8165/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Суханова Є.М.
Судді Київського апеляційного суду Мостової Г.І.
19 травня 2021 року м. Київ
у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року про відмову у прийнятті зустрічного позову
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення.
Відповідно до змісту частини третьої статті 35 ЦПК України суддя, не згодний з судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Обставини справи
У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2020 року у цій справі відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
21 вересня 2020 року через канцелярію суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності.
Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що 30 квітня 2020 року було відкрите провадження за основним позовом, відповідачі звернулись з зустрічним позовом 21 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку подання такого позову, а також вони ставлять питання про поновлення такого строку перед судом та не вказують поважності причин пропуску передбачених законом строків. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що у прийнятті зустрічного позову слід відмовити.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто апелянту.
Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтована таким:

ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви, не входить до переліку ухвал, зазначений в частині 1 статті 353 ЦПК України, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду;

висновок суду першої інстанції про недоцільність спільного розгляду вказаних первісного та зустрічного позовів є правильним.

Зміст окремої думки

Не погоджуючись із такою позицією Київського апеляційного суду, вважаю за необхідне викласти окрему думку.

Відповідно до частини 1 статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до частини 2 статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику (частина 3 статті 194 ЦПК України).

Отже, положеннями ЦПК України чітко визначено, що у разі коли зустрічна позовна заява подана з пропуском строку на її подання, то ухвалою суду вона повертається заявнику, а постановлення ухвали про відмову у прийнятті зустрічної заяви за таких обставин, - не передбачено положеннями ЦПК України.

Також, слід врахувати, що ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові) підлягає апеляційному перегляду окремо від рішення суду (п. 6 частини 1 статті 353 ЦПК України) та касаційному перегляду (п. 2 частини 1 статті 389 ЦПК України) на відміну від ухвали про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви.

При цьому, застосування положень статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Згідно з частиною 2 статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду, тобто будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду.

Однак, особливість ухвали про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, полягає у тому, що її оскарження одночасно з оскарженням рішення суду недоцільно та не відновлює прав заявника з огляду на те, що заперечення на ухвалу про відмову у прийнятті зустрічного позову, не можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду (за відсутності розгляду зустрічних позовних вимог у рішенні)

Оскільки, судом першої інстанції з посиланням на обставини, передбачені частиною 1 статті 193 ЦПК України, постановлено ухвалу не передбачену положеннями ЦПК України, яка не підлягає апеляційному оскарженню,

на мою думку необхідно було відкрити апеляційне провадження для того, що уникнути обмеження реалізації права заявника на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Крім того, у разі повернення апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відсутні підстави для висновку суду апеляційної інстанції про законність і обґрунтованість вказаного судового рішення.

Суддя

Київського

апеляційного суду Г.І. Мостова