Провадження № 2/234/1087/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Максимова В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

справа № 234/12734/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 01.03.2011 р. до 03.07.2020 року позивач працював токарем 5 розряду у Приватному акціонерному товаристві «Старокраматорський машинобудівний завод». Згідно наказу № 127 від 03.07.2020 року позивача було звільнено на підставі ст. 36 п. 5 КЗпП України. З моменту звільнення і по теперішній час відповідач не провів з позивачем розрахунок по виплаті заробітної плати, розмір якої складає 40 477,13 грн. Просить суд стягнути з ПрАТ «СКМЗ» заборгованість по заробітній платі у сумі 40 477,13 грн.; а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення.

Крім того, позивач зазначає, що в результаті протиправних дій відповідача, позивач зазнав душевних страждань, так як невиплата йому заробітної плати суттєвим чином вплинула на його життя, що потребувало і потребує по сьогодння від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Й на сьогодні також завдана моральна шкода призвела до стресу і проявилася у погіршенні стану здоров'я позивача. Крім того, разом із позивачем проживають жінка та двоє дітей, які знаходяться на утриманні позивача. Тому невиплата заробітної плати суттєво вплинула на всю родину позивача і її життєвий уклад. Так, у жінки позивача доходи складаються із соціальних виплат УПтСЗН Краматорської міської ради як багатодітній родині. ОСОБА_4 навчається у школі, проте часто хворіє і потребує медичної допомоги. Відсутність заробітку восени у позивача призвело до того, що позивач був вимушений відмовитися від стаціонарного лікування сина. Донька ОСОБА_5 є студенткою та навчається за контрактом, стипендію не отримує. Для оплати навчальних послуг доньки позивач був вимушений позичати кошти у знайомих та укласти з банком кредитний договір. Моральну шкоду оцінює в 10 000 грн.

Просить суд стягнути з ПрАТ «СКМЗ» заборгованість по заробітній платі у сумі 40 477,13 грн.; а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03.07.2020 р. по день ухвалення рішення, моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та витрати по сплаті судового збору.

28.09.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до яких зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 40 477,13 грн. відповідачем визнаються.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.

Середньоденна заробітна плата (за виключенням податків) складає 182,32 грн., а не 419,52 грн., як зазначив позивач. Роботодавець, як податковий агент, самостійно нараховує та відраховує податки з середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В зв`язку з введенням на території України карантинних норм, на підприємстві запроваджено особливий режим роботи. Для певних категорій працівників введена дистанційна робота, інші знаходяться на простої.

До початку введення карантину (12.03.2020 року) кількість робочих днів у березні 6, у квітні 0, на травень 2020 року наказом № 49 від 02.03.2020 року додаткові ( неоплачувані дні встановлені на 04.05.2020 р. - 08.05.2020 р., а також з 12.05.2020 р. по 15.05.2020р. Відповідно до наказу № 59А від 18.03.2020 року та Постанові № 2 від 18.03.2020 року на період часу з 18.05.2020 року по 18.07.2020 рік встановлено робочий тиждень з двома робочими днями. Відповідно до наказу № 134 від 30.06.2020 року на весь період дії карантину також встановлено неповний робочий тиждень по 16 робочих часів на тиждень, тобто 2 робочих дні.

Так, у період з 06.07.2020 року по 31.07.2020 року - 8 робочих днів, у серпні 2020 р. - 8 робочих днів, у вересні і жовтні 2020 р. буде по 8 робочих днів. При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку просить врахувати саме робочі дні, встановлені на підприємстві.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., то вважають, що розмір моральної шкоди є неспівмірним з існуюючою заборговангістю по заробітній платі та періоду затримки розрахунку. Крім того, відповідач посприяв переведенню ОСОБА_1 на роботу в ПАТ «Енергомашспецсталь», що зазначено в його трудовій книжці.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15.09.2020 року було прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 12.11.2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування доказів залишено без задоволення.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 22.12.2020 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування доказів.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідачу виплачено було заробітну плату 02.12.2020 року. Позивач працював на здельно преміальній формі оплати, тому просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 03.07.2020 року по 01.12.2020 року у розмірі 64 187,55 грн. Вважає, що її розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідає вимогам законодавства та є вірним. Також позивачу практично щомісячно виплачувалися виплати за особливо важкі, тому вважає, що ці виплати не є премією, а входять до заробітної плати. Крім того, підтримала вимоги щодо стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 10 000 грн. та просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 600 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що позивач дійсно працював на ПрАТ «СКМЗ» та при звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата. Заробітна плата не була виплачена у зв'язку з тяжким матеріальним становищем на підприємстві. Крім того, у грудні 2020 року заробітна плата була позивачу виплачена у повному обсязі. Вважає, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені позивача не відповідає вимагам Постанови КМУ № 100 та є завищеним, оскільки середній заробіток повинен нараховуватися лише на заробітну плату, а позивач розраховував середній заробіток не лише на заробітну плату, а і на премію за виконання особливо важного завдання, яке не входило до обов'язків працівника. Зазначена виплата не є ані заробітною платою, ані премією за результатами господарської діяльності, а тому відповідно до приписів п. 4 розділу ІV Порядку не повинна враховуватися при визначенні середньоденного заробітку. Вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки нарахувань при звільненні становить 10 059,72 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, то позивач не підтвердив факту погіршення стану здоров'я у період затримки виплати нарахувань при звільненні. Позивач був переведений на ПАТ «Енергомашспецсталь» за сприяння та за згодою ПрАТ «СКМЗ» та увесь час працює та отримує заробітну плату. Крім того, донька позивача є повнолітньою особою, студенткою заочної форми навчання, а отже має можливість працевлаштуватися та не перебувати на утриманні інших осіб. Позивачем не надано доказів того, що його сина направляли на платне стаціонарне лікування, що лікувальний заклад погоджувався надавати лікарняну допомогу сину позивача тільки за умови оплати відповідних послуг. Позивачем такаж не надано доказів того, що він позичав кошти. Отже, вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди не є такими, що грунтуються на фактичних обставинах та підтверджені належними доказами. Крім того, вважає, що правова допомога позивачу була некваліфікованою, тому і з витратами на правову допомогу не погоджується відповідач. Також витрати на правничну правову допомогу є неспівмірними, необгрунтованими.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши надані сторонами докази, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приписами ч. 1 ст. 46 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Так, статтею 116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що згідно наказу № 80 від 23.02.2011 р., ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПАТ «СКМЗ» в механо сборочний цех № 4 токарем, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.16)

Згідно наказу № 127 від 03.07.2020 року, ОСОБА_1 звільнений у звязку з переведенням до ПАТ «ЕМСС» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с. 17)

Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі станом на 24.09.2020 року загальна сума заборгованості за березень 2020 року червень 2020 року складала 40 477 грн. 13 коп. (а.с. 44)

Під час розгляду справи відповідачем надано суду докази сплати зазначеної заборгованості по заробітній платі у розмірі 40 477 грн. 13 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером (а.с. 94)

У судовому засіданні позивач підтвердив, що 02.12.2020 року відповідачем була сплачена позивачу заборгованість по заробітній платі.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що ПрАТ «СКМЗ» сплатила ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 40 477 грн. 13 коп., що не заперечується позивачем, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 40 477 грн. 13 коп. не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, починаючи з 03 липня 2020 рокупо день виплати заборгованості по заробітної плати, суд зазначає наступне.

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами (далі - Порядок).

Згідно з пунктами 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №1-5/2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, враховуючи, що власник повністю не розрахувався із працівником при звільненні, тримісячний строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку не пропущений.

Позивачем надано суду розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, згідно якого середньоденна заробітна плата за два останніх відпрацьованих перед звільненням місяців складає 611,31 грн. без утримання податків і зборів, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 64 187,55 грн. (а.с. 104)

Відповідач у судовому засіданні не погоджувався з наданим розрахунком позивача та надав суду довідку розрахунок, згідно якого середньоденна заробітна плата за два останніх відпрацьованих перед звільненням місяців складає 183,83 грн. без утримання податків і зборів (а.с. 111-112)

Відповідач вважає, що премія за виконання особливо важливих виробничих завдань (код 203) є виплатою за виконання доручень (завдань) разового характеру, які не входять до обовязків працівника та сума компенсації втрати частки заробітної плати у звязку з порушенням терміну її виплати (код 188), не враховується при обчисленні середньоденного заробітку відповідно до приписів «а», «л» пункту 4 Порядку.

Представник позивача у судовому засіданні не погоджувався з доводами представника відповідача в цій частині, оскільки премія за виконання особливо важливих виробничих завдань (код 203) виплачувалася позивачу кожного місяця, тому вважає, що це не є разовою премією та дані виплати входять до складу заробітної плати, тому ці суми необхідно враховувати при розрахунку середньоденного заробітку.

Переверяючи доводи сторін з даного приводу, суд приходить до наступного.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачена структора заробітної плати: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно п. 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі

суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за

вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та

множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній

заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно пункту 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у

зв`язку з порушенням термінів її виплати

Згідно розрахункових листків за січень 2019 року декабрь 2019 року (а.с. 72-75), март 2020 року липень 2020 року (а.с. 18-19) премія за виконання особливо важливих виробничих завдань (код 203) виплачувалася позивачу майже кожного місяця. Така премія не виплачувалася позивачу лише у лютому, травні 2019 року, червень, липень 2020 року.

Згідно довідки ПрАТ «СКМЗ» про розшифровку кодів видів оплати заробітної плати у розрахункових листах код 203 - премія за виконання особливо важливих виробничих завдань (а.с. 97)

Представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів відносно того, що премія за виконання особливо важливих виробничих завдань (код 203) не є ані заробітною платою, ані премією за результатами господарської діяльності та носить одноразовий характер.

У судовому засіданні позивач наполягав на тому, що він щомісячно виконував свою роботу та будь яких поручень одноразового характеру не отримував, він був токарем 5 розряду та працював не з шаблоними деталями, а виконував важку роботу.

Суд враховує, що така виплата позивачу здійснювалася майже кожного місяця, тому суд не погоджується з доводами представника позивача, що виплати за кодом 203 мають одноразовий характер та є виплатами за виконання окремих доручень.

Відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.

Оскільки відповідач по справі є податковим агентом і саме на нього покладено обов`язок утримувати податок із суми доходу працівника, для обрахунку середньої заробітної плати працівника має бути взято його середньоденну заробітну плату без відрахування податків.

З огляду на викладене, суд бере до обрахунку середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 611,31 грн. та робочі дні з дати, наступної після звільнення позивача до дати виплати заборгованості по заробітної плати.

Аналізуючи графік роботи підприємства за період з 04.07.2020 року по 02.12.2020 року, дата виплати позивачу заборгованості по заробітній платі, слід зазначити наступне.

При розрахунку суми середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, судом визначено кількість робочих днів з 03.07.2020 (дата звільнення) по день дати виплати позивачу заборгованості по заробітній платі 02.12.2020, що складає 105 днів.

Розрахунок кількості днів, за які необхідно стягувати середній заробіток було вирахувано наступним чином.

ОСОБА_1 було звільнено 03.07.2020 року, тобто при розрахунку середньоденного заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі у липні 2020 року повинно вираховуватися 20 робочих днів.

На серпень 2020 року згідно Листа Мінсоцполітики України від 29.07.2019 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів складає 20 робочий день; на вереснь 2020 року 22 робочих дня; на жовтень 2020 року 21 робочих дня; на листопад 2020 року 21 робочий день та 1 день грудня 2020 року.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовно нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні під час запровадження Кабінетом Міністрів України карантину (Постанова КМУ № 392 від 20.05.2020 року, Постанова КМУ від 22.07.2020 року № 641, постанова КМУ від 13.10.2020 року № 956, постанова КМУ від 26.08.2020 року № 760), бо відповідачем не надано Сертифікат торгово-промислової палати.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати України" визначено, що однією із форс-мажорних обставин - введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Тобто, Сертифікат торгово-промислової палати - це лише один з документів, яким можна підтвердити настання форс-мажорних обставин.

Оскільки на період з липня 2020 року по грудень 2020 року на підприємстві не було запровадження скороченого робочого часу та тривалості робочих днів у зв`язку із тяжким фінансовим станом підприємства, тому в цей період обчислення кількості робочих днів слід проводити саме за повний робочий місяць, а саме: у липні 2020 року за 20 днів, у серпні 2020 року за 20 днів, у вересні за 22 дні, у жовтні за 21 день, у грудні за 1 день.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме: з 04.07.2020 року по 01.12.2020 року.

З огляду на викладене, суд бере до обрахунку середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 611,31 грн. та робочі дні з дати, наступної після дня звільнення позивача до дати виплати заборгованості заробітної плати у кількості 105, тому розмір середньої заробітної плати для стягнення в подяку ст. 117 КЗпП України складає 64 187 грн. 55 коп. (611,31 х 105).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказана сума середнього заробітку за час затримки при розрахунку ОСОБА_1 є неспівмірною із заборгованістю відповідача перед ним, а також у звязку із фінансовим станом підприємства та карантином, запровадженим Кабінетом Міністрів України на всій території України у звязку із захворюванням на COVID-19.

Суд вважає справедливим, пропорційним, таким, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 25 000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити.

Принцип співмірності було застосовано Великою Палатою Верховного Суду у справі 711/4010/13-ці від 18 березня 2020 року, висновки якого у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають застосовуватися судами до спірних правовідносин.

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. позивач зазначив, що в результаті протиправних дій відповідача щодо нього він зазнав душевних страждань, так як не виплата йому заробітної плати суттєвим чином вплинула на його життя, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу заподіяна моральна шкода через неправомірні дії відповідача у невиплаті належних грошових коштів при звільненні, яка полягає у спричиненні душевних та моральних страждань.

Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 неправомірними діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Доводи представника відповідача відносно відсутності спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки позивача було працевлаштовано на іншу роботу по переводу за сприянням саме відповідача, суд вважає неспроможними з огляду на те, що в судовому засіданні було встановлено порушення прав позивача, оскільки само по собі порушення трудових прав позивача, яке полягало у невиплаті заробітної плати, яка є власністю позивача, і спричиняло позивачу моральну шкоду.

Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди, суд виходить із характеру правопорушення і його наслідків для ОСОБА_1 , тривалість його страждань і переживань, беззаперечної зміни укладу його життя, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «СКМЗ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничну допомогу у розмірі 14 600 грн.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1,2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2020 року між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничної допомоги № 1/08-2020 (а.с. 37)

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані:

- договір про надання правничної допомоги від 20.08.2020 року (а.с. 37);

- попередній розрахунок до договору про надання правничної допомоги № 1/08-2020 від 20.08.2020 року (а.с. 79)

- дублікати квітанцій від 07.09.2020 року на суму 4000 грн., від 22.09.2020 року на суму 4000 грн., від 02.11.2020 року на суму 6600 грн. (а.с. 100-102)

-замовлення на надання юридичних послуг (розрахунок) (а.с. 103)

Отже, витрати ОСОБА_1 на професійну правничну допомогу у розмірі 14 600 грн. є доведеними, а їх обсяг є співмірним зі складністю справи і ціною позову, а також з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часом на них затраченим.

Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем підтверджено належними доказами, їх розмір не можна вважати неспівмірним із заявленим позовом і обсягом наданих послуг.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, що є підставою відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України для покладення на сторону судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, до стягнення з відповідача підлягають понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 116,76 грн.

Позовна заява була подана досуду 10.09.2020 року, предмет позову - вимоги майнового характеру.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 840,80грн. за вимоги про стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що підтверджено наданою позивачем квітанцією (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 12-13, 76 -79, 81,141, 259, 263 265, ЦПК України, ст.ст. 47, 83, 116, 117, 233 КЗпП України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (ЄДРПОУ 05763642; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 25 000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень), та зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод» утриматиз цієї суми передбачені законом податкі та інші обов`язкові платежі при їх виплаті.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в сумі 2000(дві тисячи) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривен вісімдесят коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничну допомогу у розмірі 5 116, 76 грн. (п`ять тисяч сто шістнадцять гривень сімдесят шість копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького Апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Повний текст рішення суду виготовлений 12.02.2021 року.

Суддя:

Рішення постановлено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: