Справа № 164/2138/19
Провадження № 2/161/1312/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Рудської С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маневицької селищної ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

24.12.2019 року позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї доньки ОСОБА_4 інваліда з дитинства І «А» групи, через представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 08.01.2009 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до голови Маневицької селищної ради Волинської області (далі Маневицька селищна рада) із заявою про звільнення від сторонніх речей отриманої ним квартири за адресою: АДРЕСА_1 (далі квартира), що перешкоджали його вселенню в житло. Згідно підписаного відповідачами 24.12.2008 року акту, у вказаній квартирі проживав ОСОБА_5 де знаходилося його майно. 21.01.2009 року комісією по звільненню квартири від речей у складі працівників Маневицького виробничого Управління ЖКГ Волинської області (далі Маневицьке ВУЖКГ) та Маневицької селищної ради в присутності нових квартиронаймачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом взлому замка від вхідних дверей проникли у квартиру та забрали майно, яке знаходилось в цьому житлі, що належали на праві приватної власності особам, які раніше там проживали, а саме: їй ОСОБА_1 , її доньці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . За наслідками вказаних дій було складено акт про опис майна від 21.01.2009 року, проте вилучене майно в такому не ідентифіковане. В березні 2010 року їй стало відомо, що прокурором Маневицького району винесено припис відносно селищного Голови про вжиття невідкладних заходів щодо повернення майна сім`ї ОСОБА_6 , яке знаходиться на зберіганні в смт. Маневичі у приміщенні колишнього кінотеатру « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». В свою чергу, її неодноразові звернення до Маневицької селищної ради про повернення майна згідно припису не дали жодного результату. 22.12.2012 року вона звернулась до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння та за наслідками розгляду справи Маневицьку селищну раду Волинської області було зобов`язано повернути їй вилучене згідно акту від 21.01.2009 року із квартири не рухоме майно. Разом з тим, вказане рішення наразі залишається не виконаним. З метою захисту своєї власності вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про злочин, у зв`язку з чим до ЄРДР 27.12.2012 року було внесено відповідні відомості. В даному кримінальному провадженні вона та її дочка ОСОБА_4 визнані потерпілими. Крім того, з матеріалів кримінального провадження слідує, що Маневицька селищна рада заволодівши їхніми речами та самочинно здійснивши їх вивіз, залишила майно без належного зберігання і без призначення відповідальної особи за це зберігання. У 2016 році Маневицька селищна рада звернулася до неї з позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити два службові кабінети в адміністративному приміщені Маневицької селищної ради, однак у його задоволенні було відмовлено та відповідне судове рішення наразі є чинним. Таким чином у неї фактично було викрадено майно, що відображено у відповідному списку кількістю, яка відображена у 400 позиціях, загальна вартість якого, виходячи із середніх ринкових цін орієнтовно становить 300000 грн. Враховуючи наведене вище, просить суд стягнути з Маневицької селищної ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь 300000 грн. завданої їй майнової шкоди.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.05.2021 року вищевказану цивільну справу № 164/2138/19 було прийнято до розгляду та встановлено, що її розгляд буде здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив десять днів з дня отримання відзиву відповідачів. Встановлено відповідачам строк для подання заперечень на відповідь на відзив п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено відповідачам, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (Том 2, а.с. 113-115).

Ухвала суду від 19.05.2021 року була отримана відповідачем Маневицькою селищною радою Волинської області 31.05.2021 року (Том 2, а.с. 117), відтак строк подачі відзиву на позовну заяву сплинув 16.06.2021 року.

Проте, як у визначений судом строк, так і станом на день постановлення даного судового рішення, відзив на позовну заяву від відповідача Маневицької селищної ради Волинської області, а також клопотання про поновлення строку для його подання, на адресу суду не надходили.

Ухвала суду від 19.05.2021 року була отримана відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.05.2021 року (Том 2, а.с. 118), тобто строк подання відзиву на позовну заяву становить по 14.06.2021 року включно.

Разом з тим, як у визначений судом строк, так і станом на день постановлення даного судового рішення відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 , а також клопотання про поновлення строку для його подання, на адресу суду не надходили.

09.06.2021 року від відповідача ОСОБА_2 на поштову адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що вважає позов ОСОБА_1 безпідставним. На обґрунтування своїх заперечень щодо позову зазначає, що квартиру АДРЕСА_2 він отримав на законних підставах (як молодий спеціаліст, користуючись правом позачергового отримання житла) без порушення законних прав інших осіб. Законність набуття ним та його сім`єю житлових та цивільних прав на квартиру була встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили. Разом з тим, позовна заява ОСОБА_1 не містить жодних доказів на підтвердження фактів завдання їй майнової шкоди, а наведені доводи нічим необґрунтованими. Зокрема, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 27.12.2012 року за № 0000081 по факту незаконного привласнення майна ОСОБА_1 з правовою кваліфікацією ст. 356 та ч. 5 ст. 186 КК України, він та його дружина ОСОБА_3 перебувають у статусі свідків. Відтак, його звернення до органу місцевого самоврядування та підтвердження своїми підписами (в якості квартиронаймачів) факту звільнення квартири від чужих речей не містять складу ані кримінального, ані цивільного правопорушення. При цьому, у своєму власноруч написаному поясненні від 24.12.2008 року ОСОБА_1 засвідчує державному виконавцеві, що вона звільнила житлове приміщення у АДРЕСА_1 , від проживання та майна, що належить їй та її доньці, а також повідомила про неможливість передачі ключа від даного помешкання, оскільки такий залишився у її колишнього чоловіка ОСОБА_5 , з яким вона перебувала у шлюбі з 1988 року по 2003 рік. Також ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_5 станом на 24.12.2008 року проживає за адресою місцезнаходження квартири і там знаходяться його меблі, техніка та інші речі. Однак, зазначені обставини були спростовані судовим рішенням. В свою чергу, під час звільнення отриманої ним та його сім`єю квартири, працівниками Маневицької селищної ради було запропоновано ОСОБА_1 посприяти в транспортуванні вилучених речей за адресою, яку вона особисто вкаже, на що остання відмовилась. Неодноразові відмови позивачки забирати належне їй майно мали місце й під час здійснення судових процесів. Таким чином, вивезення Маневицьким ВУЖКГ майна ОСОБА_1 із отриманої ним і його сім`єю квартири завадило позивачці продовжувати чинити правопорушення у вигляді невиконання рішення суду про її виселення з цієї квартири. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (Том 2, а.с. 128-136).

Як вбачається із квитанції АТ «Укрпошта» ВПЗ Маневичі від 07.06.2021 року (ФН ) (Том 2, а.с. 123) та витягу із офіційного веб-порталу АТ «Укрпошта» (Том 2, а.с. 141), відзив на позовну заяву ОСОБА_2 був отриманий позивачкою ОСОБА_1 09.06.2021 року, відтак строк подачі відповіді на відзив для останньої встановлений по 22.06.2021 року включно.

Разом з тим, ані у визначений судом строк, ані станом на день постановлення даного судового рішення відповідь на відзив ОСОБА_2 , а також клопотання про поновлення строку для його подання, від позивача ОСОБА_1 на адресу суду не надходили.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Маневицької селищної ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди на підставі наявних у ній письмових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 60 від 28.02.2002 року взято на квартирний облік громадян для отримання державного житла при міськвиконкомі у тому числі ОСОБА_1 та її дочку ОСОБА_4 .

Відповідно до пункту 5 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 414-1 від 17.08.2006 року «Про заселення вільних квартир та виведення житлових приміщень зі складу службових» надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 28,9 кв.м потерпілій першої категорії внаслідок аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 з сім`єю у складі 2 осіб ( ОСОБА_4 дочка).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області № 8 від 18.01.2007 року ОСОБА_1 надано дозвіл на продовження проживання у квартирі АДРЕСА_2 до 09.03.2007 року.

Рішенням виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області № 87 від 21.02.2008 року вивільнене житлове приміщення двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 надано ОСОБА_2 , який перебував на обліку як особа, яка потребує поліпшення житлових умов і користується правом позачергового забезпечення житлом, та видано ордер на вселення останнього разом зі своєю сім`єю у вказану квартиру.

Вищевказані обставини встановленні Постановою Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 164/1679/18, а тому, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи (Том 2, а.с. 142-148).

Судом також встановлено, що після отримання права на вселення ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю, у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , залишилося належне ОСОБА_1 та її доньці майно, що перешкоджало реалізувати ОСОБА_7 свої житлові права.

21.01.2009 року комісією у складі працівників Маневицького виробничого Управління ЖКГ Волинської області (далі Маневицьке ВУЖКГ) та Маневицької селищної ради в присутності нових квартиронаймачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було звільнено житло за адресою: АДРЕСА_3 від речей, які знаходилися у ній та належали попередньому квартинаймачу, про що складено відповідний акт.

Судом також встановлено, що в провадженні Маневицького районного суду Волинської області знаходилася цивільна справа № 2-503/11/0311 за позовом ОСОБА_1 до Маневицької селищної ради, Маневицького ВУЖКГ про витребування майна з чужого незаконного володіння, в ході розгляду якої були встановлені наступні обставини.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 21.02.2012 року, ухваленим у вищевказаній справі встановлено, що власником майна, яке було вилучено згідно акту від 21.01.2009 року із квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .

Дана обставина, крім визнання її позивачем і частково представниками відповідачів, підтверджується, дослідженими судом відповіддю прокурора Волинської області № 07/1-1381-09 від 31.03.2010 року та приписом прокурора Маневицького району про усунення порушень вимог цивільного законодавства № 680/1 вих-10 від 06.03.2010 року, якими доведено, що у квартирі АДРЕСА_2 знаходилося майно ОСОБА_1 , яке вона спільно нажила за час шлюбу із своїм чоловіком ОСОБА_5 і яке залишилось за вказаною адресою після виселення ОСОБА_1 із даної квартири.

Про те, що ОСОБА_1 разом з дочкою проживали у квартирі АДРЕСА_2 , звідки за рішенням суду були виселені у примусовому порядку, підтверджується рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 30.07.2008 року, актом державного виконавця від 24.12.2008 року та постановою про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2008 року, а також показаннями свідка ОСОБА_8 , який підтвердив даний факт.

Доведені факти в сукупності з тим, що у квартирі АДРЕСА_2 до виселення проживала лише позивач зі своєю дочкою, що ОСОБА_1 офіційно ключ від квартири не передала, а свідок ОСОБА_8 не перевірив наявність майна у звільненій квартирі, що серед майна були і ощадні книжки на ім`я ОСОБА_1 дають суду підстави вважати, що крім майна, належного ОСОБА_1 , іншого майна там не могло бути.

Виходячи із наведених доказів, суд прийшов до переконання, що вилучене згідно акту від 21.01.2009 року майно із квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , а тому воно підлягає поверненню їй як власнику, Поверненню підлягає все майно, яке перераховано у акті опису майна від 21.01.2009 року, хоча деяке із них не було перераховано у позовній заяві.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 21.02.2012 року в цивільній справі № 2-503/11/0311, Маневицьку селищну раду Волинської області зобов`язано повернути ОСОБА_1 , вилучене у неї згідно акту від 21.01.2009 року із квартири квартиру АДРЕСА_2 наступне рухоме майно: одна пральна машина «Рига» із речами кількістю двадцять одне найменування, одна швейна машина, одна підставка для взуття, одна навісна дерев`яна вішалка, одна тумбочка з кремом і щіткою, прищепки для білизни, один вузол і один ящик з бувшими у користуванні речами, одна металева дошка пральна, один електрошнур, одне навісне дзеркало, дев`ять пар жіночого взуття, чотири пари дитячого взуття, один алюмінієвий бідон, сім кухонних наборів, три кухонні тумбочки з речами, одна металева хлібниця, дві тумбочки навісних з речами, одна чотирьох камфорна газова плита, один газовий балон, один кухонний стіл, одна сумка з посудом, десять штук металевих та пластмасових мисок, шість алюмінієвих каструль, одна електросковорідка, один електрокип`ятильник, одна чавунна каструля, вісім емальованих каструль, три сковорідки, чотири пластмасових відра, два чайника, дві каструлі з нержавіючої сталі, два черпаки, два дуршлага, чотири гусятниці, три лотки, одна електрична форма для випічки, один чавун, дві керамічних бочки, один чайник з нержавіючої сталі, два пластмасових відра, три великих табуретки, дві малих табуретки, один радіоприймач, один навісний замок, один віник, один телефонний апарат, два резинових килимка, одна мочалка, одна пральна машина «Сибір», один холодильник «Донбас», дві жіночих сумочки, одна електродуховка, одна дошка для прасування, один диван, три м`які подушки, два м`які крісла, чотири стільці, один ящик для білизни з речами, одна електросоковижималка, одне дзеркало, один набір каструль з нержавіючої сталі, один електомагнітофон «Оріанда», один телевізор, один столовий набір, три килими, книжки, вісім килимових покриття на підлогу, один пилосос «Ракета», два покривала, одна кухонна витяжка, один гофрований паперовий ящик, дві подушки, одна праска, два годинника, одна ковдра, один чайний сервіз, один кувшин, шість чашок, один керамічний самовар, чотири карниза, один мішок з дитячими речами, одна меблева стінка з речами, один електроподовжувач, одна дерев`яна підставка, два спальних матраци з постіллю, меблевий набір (два ліжка, дві тумбочки, один трельяж, дві шафи) десять рулонів шпалер, один дитячий матрац, дві обручки із золота, одна підвіска із золота, три коробки із ложками, ножами та вилками, один фотоапарат, тридцять кришталевих салатниць, один термос із нержавіючої сталі, одна лампа для вигрівання, дванадцять скляних фужерів, сто тринадцять тарілок та блюд, дві скляних хлібниці, одна скляна ваза, два скляних кувшини, дві картини, скатертини, одяг, хустки, постільна білизна, одна лампа денного світла, один світильник, три ікони, речі з трельяжа (ліки, альбоми, ощадні книжки на ім`я ОСОБА_6), одна сумка синього кольору, три глиняних горшки, шість фотоальбомів, один весільний портрет, чотири ракушки, п`ять мішків з речами, дев`ять покривал, дві подушки, вісім вішаків з речами, одинадцять вішаків без речей, один кабель до телевізора, один ящик з посудом.

Вищевказане судове рішення в цивільній справі № 2-503/11/0311 набрало законної сили, а тому воно має преюдиційне значення при розгляді даної справи.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що вилучене Маневицькою селищною радою майно, яке перераховано у акті опису майна від 21.01.2009 року (Том 1, а.с. 39-41), належить ОСОБА_1 .

У даному позові ОСОБА_1 ставить питання про відшкодування їй матеріальної шкоди в розмірі 300000 грн., яка була завдана внаслідок незаконного вилучення (викрадення) майна, що відображена у відповідному списку у 400 позиціях. Розмір матеріального збитку позивачка визначила виходячи із середніх ринкових цін усього майна в сукупності.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутні такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові.

Як слідує зі змісту позовної заяви, в якості матеріально-правової підстави для пред`явлення позову позивач зазначає положення ст. 1166 ЦК України «Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду».

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Аналіз наведеної норми Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що позивач повинен довести:

1) наявність факту завдання шкоди майну;

2) факт належності майна, якому завдано шкоду, саме позивачу;

3) розмір цієї шкоди;

4) факт, що шкода нанесена конкретною особою, дії або бездіяльність якої знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною шкодою та її розміром.

Як роз`яснено у п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивiльних справ за позовами про вiдшкодування шкоди», шкода, заподiяна особi й майну громадянина або заподiяна майну юридичної особи, пiдлягає вiдшкодуванню в повному обсязi особою, яка її ОСОБА_9 , за умови, що дiї останньої були неправомiрними, мiж ними й шкодою є безпосереднiй причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Суд вважає, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди є безпідставними, оскільки як слідує із судового рішення в цивільній справі № 2-503/11/0311, вилучення майна проводилося за розпорядженням відповідача Маневицької селищної ради Волинської області, на її вимогу було створено комісію по вилученню майна, а тому саме Маневицьку селищну раду Волинської області було зобов`язано повернути вилучене у позивачки майно.

Доказів іншого позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є особами, які відповідали за вилучення, збереження та/чи повернення майна, вилученого у ОСОБА_1 Маневицькою селищною радою Волинської області, яке перераховано у акті опису майна від 21.01.2009 року, і позивачкою не доведено, що саме їх діями їй завдано матеріальну шкоду.

Частиною 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка у повній мірі кореспондується із приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, внаслідок вилучення належного ОСОБА_1 майна, яке знаходилося у квартирі АДРЕСА_2 , відповідальною особою за його збереження є Маневицька селищна рада Волинської області.

В ході розгляду цивільної справи № 2-503/11/0311 судом було встановлено, під час звільнення квартири АДРЕСА_2 від майна, посадові особи Маневицької селищної ради Волинської області пропонували ОСОБА_1 посприяти відвезенню майна за вказаною нею адресою.

Крім того, судовими рішеннями при розгляді цивільної справи № 164/1067/16-ц за позовом Маневицької селищної ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном було встановлено, що вилучено у ОСОБА_1 майно, яке перераховано у акті опису майна від 21.01.2009 року, зберігається у двох службових приміщеннях Маневицької селищної ради Волинської області.

Факт відсутності вищевказаного майна у двох службових приміщеннях Маневицької селищної ради по даний час жодними доказами не доведений.

При цьому, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що рішення Маневицького районного суду Волинської області від 21.02.2012 року перебуває на примусовому виконанні в органах ДВС України, однак по даний час залишається не виконаним.

Однак, будь-яких доказів того, що в ході здійснення вищевказаного виконавчого провадження майно, яке перераховано у акті опису майна від 21.01.2009 року та належить ОСОБА_1 на праві власності, не можливо повернути через його знищення, або ж не встановлення його місцезнаходження, позивачки надано не було.

Зокрема, матеріали справи не містять жодних відомостей того, що судове рішення в цивільній справі № 2-503/11/0311 не можливо виконати у зв`язку з відсутністю у боржника Маневицької селищної ради Волинської області визначеного виконавчим документом майна, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

В свою чергу, посилання позивачки ОСОБА_1 на наявність відкритого кримінального провадження, внесеного 27.12.2012 року до ЄРДР за № 0000081, за правовою кваліфікацією ч. 5 ст. 186, ст. 356 КК України, як на підставу встановлення факту завдання їй матеріальної шкоди, є безпідставними.

Так, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, щодо значених вище подій, на момент розгляду даної справи відсутні.

Одночасно з цим, жодних доказів знищення, пошкодження належного ОСОБА_1 майна, яке перераховано у акті опису майна від 21.01.2009 року, з вини Маневицької селищної ради Волинської області, позивачем суду надано не було.

Також позивачем ОСОБА_1 не надано жодного належного, допустимого та достовірного розрахунку визначеного нею розміру матеріальної шкоди.

За наведених обставин, суд вважає заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до Маневицької селищної ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в повній мірі необґрунтованими, а відтак й такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її позову, а також те, що остання звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір по справі слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 15, 16, 22, 1166 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-82, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Маневицької селищної ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було врученим у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 25 червня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська