Справа № 761/9347/21
Провадження № 2/761/7042/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комарницька Ольга Володимирівна, Орган опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві про визнання недійсним іпотечного договору та скасування рішення про державну реєстрацію, -

в с т а н о в и в :

в березні 2021 року ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , а також позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комарницька О.В., згідно з яким просили:

- визнати недійсним Іпотечний договір від 31.07.2018 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В., зареєстровааний в реєстрі за № 1004;

- припинити право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого 18.09.2018 року на підставі цього Іпотечного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В., номер запису про право власності 28007597.

Позовні вимоги обгрунтовно тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 17.10.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

02.04.2018 року між ОСОБА_6 (за згодою дружини - ОСОБА_2 ) та ОСОБА_5 було укладено з ОСОБА_5 договір позики, за умовами п. 1 якого ОСОБА_6 до укладення цього договору передав ОСОБА_5 строком до 02.08.2018 року грошові кошти у розмірі 1 000 000,00 грн., без нарахування відсотків за користування.

Також, 31.08.2018 року між ОСОБА_6 (за згодою дружини - ОСОБА_2 ) та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_5 передала в іпотеку ОСОБА_6 в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором позики від 02.04.2018 року нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

При цьому, у зв`язку з простроченням повернення позики ОСОБА_6 звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , внаслідок чого 18.09.2018 року на підставі Іпотечного договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, номер запису про право власності 28007597.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Згідно з матеріалами спадкової справи, окрім ОСОБА_2 , спадщину прийняли діти померлого: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками яких є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

У зв`язку з зазначеним, позивачі, які успадкували належні ОСОБА_6 права іпотекодержателя, як сторони Іпотечного договору, вважають, що іпотечний договір слід визнати недійсним, з огляду на наступне.

Згідно з п. 1.4 Іпотечного договору іпотекодавець підтвердив та гарантував, що не мають права користування квартирою, яка є предметом іпотеки за цим договором, малолітні чи неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи.

Крім того, відповідач гарантувала, що протягом трьох місяців після укладення договору ОСОБА_7 , яка була зареєстрована у квартирі, добровільно здійснить зняття з реєстрації.

Однак, ОСОБА_7 не здійснила зняття з реєстрації в обумовлений сторонами договору строк, чим, у свою чергу, позбавила ОСОБА_2 та її чоловіка можливості здійснити своєчасний продаж квартири, за рахунок чого повернути позичені кошти, оскільки потенційні покупці відмовляються придбати квартиру, в якій зареєстрована стороння особа.

За вказаних обставин, позивачі вважають, що Іпотечний договір було укладено ОСОБА_8 за згодою дружини - ОСОБА_2 внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо обов`язків іпотекодавця та особи, як була зареєстрована в квартири, здійснити зняття її з реєстрації до 01.11.2018 року.

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 215, 229 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивачі звернулися до суду з цим позовом, який просили задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року відмовлено у затвердженні мирової угоди по даній справі.

09.11.2021 року до суду надійшла заява відповідача про визнання відповідачем позову.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд .

З урахуванням вищенаведених положень, суд відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання суперечить закону та продовжив розгляд справи.

Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з тим, 09.11.2021 року до суду надійшла заява відповідача, в якій він просив розгляд справи проводити за його відсутністю.

Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є спадкоємцями ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.04.2018 року між ОСОБА_6 (за згодою дружини - ОСОБА_2 ) та ОСОБА_5 було укладено з ОСОБА_5 договір позики, за умовами п. 1 якого ОСОБА_6 до укладення цього договору передав ОСОБА_5 строком до 02.08.2018 року грошові кошти у розмірі 1 000 000,00 грн., без нарахування відсотків за користування.

Також, 31.08.2018 року між ОСОБА_6 (за згодою дружини - ОСОБА_2 ) та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_5 передала в іпотеку ОСОБА_6 в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором позики від 02.04.2018 року нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Як вбачається з наявного у матеріалах справи витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, на момент укладення вищенаведеного Іпотечного договору у квартирі була зареєстрована ОСОБА_7 , дата реєстрації - 06.05.1983 року.

При цьому, у зв`язку з простроченням повернення позики ОСОБА_6 звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , внаслідок чого 18.09.2018 року на підставі Іпотечного договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, номер запису про право власності 28007597.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі, як на підставу для його задоволення, посилалися на те, що, не зважаючи на гарантування відповідачем здійснити зняття з реєстрації ОСОБА_7 з квартири протягом трьох місяців після укладення договору, остання в обумовлений сторонами договору строк знята з реєстрації не була, що, у свою чергу, позбавило ОСОБА_2 та її чоловіка можливості здійснити своєчасний продаж квартири, за рахунок чого повернути позичені кошти, оскільки потенційні покупці відмовляються придбати квартиру, в якій зареєстрована стороння особа.

Так, положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Водночас, положеннями ч. 1 ст. 626, ст. 627 та ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилися щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин, може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім віпадків, встановлених законом.

Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел, тобто особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступала б у правовідносини, невигідні для неї.

Однак, як вбачається зі змісту іпотечного договору, останній не містить жодних умов, які б свідчили про обов`язок відповідача зняти з реєстрації у квартирі будь-яку особу протягом трьох місяців після укладення договору.

Натомість, оскільки ОСОБА_6 своїм підписом у договорі засвідчив своє добровільне волевиявлення, суд приходить до висновку про те, що він був обізнаний щодо умов укладеного договору, усвідомлював їх правові наслідки та жодних заперечень не мав.

Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Разом з тим, всупереч вищенаведених положень законодавства, жодних доказів того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю порушує права позивачів, матеріали справи не містять.

Тобто, в даному випадку, позивачі просять захистити своє право, яке в даному випадку не підлягає судовому захисту оскільки не порушено відповідачем.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 15-16, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комарницька Ольга Володимирівна, Орган опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві про визнання недійсним іпотечного договору та скасування рішення про державну реєстрацію - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст складений 10.01.2022.

Суддя: