18.02.2021 ЄУН 337/38/21
Провадження 2/337/544/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.02.2021 року Хортицкий районний суд м. Запоріжжя
в складі: головуючого судді Салтан Л.Г.
за участю секретаря Шаповалової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
11.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 . В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не мешкає в спірній квартирі без поважних причин та втратив право користування житловим приміщенням.
Ухвалою судді від 18.01.2021 року справа прийнята до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 02.02.2021 року справа призначена до розгляду.
У судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з заявою щодо розгляду справи у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку шляхом оголошення на сайті, відзив на позов не надав. Позивач та представник позивача не заперечують проти розгляду справи у відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України.
Розглянувши матеріали провадження, повно та всебічно встановив обставини справи, оцінив за внутрішнім переконанням наявні докази у справі, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
У спірній квартирі з 2014 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є сином ОСОБА_3 .
Фактично за вказаною адресою ОСОБА_2 не проживає, квартирою не користується, участі у витратах по утриманню квартири та оплаті комунальних платежів не приймає. Проте у позасудовому порядку знятися з реєстрації місця проживання не має можливості, внаслідок чого позивач обмежений у праві розпорядження квартирою.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 317, 383, 391ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 11, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 .
Копію рішення надіслати сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з часу виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18.02.2021 року.

Суддя: Л.Г. Салтан