Номер провадження: 22-ц/813/2929/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Воронюк Максима Олександровича на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року та на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач, ОСОБА_2 , звернулась 02.09.2019 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 225410,33 грн. та моральну шкоду в розмірі 40000,00 грн., що викликані заливом.

В обґрунтування позову вказано, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , що розміщена над квартирою позивача. 31.10.2017 року та 25.09.2018 року з квартири, яка належить відповідачеві стався залив квартири, яка належить позивачеві. Збитки позивача, які викликані заливом складають 220410,33 грн. Крім того, свої моральні страждання, які викликані цими заливами, позивач оцінює в 40000,00 грн. та просить стягнути їх з відповідача на свою користь.

До суду 12.02.2020 року надійшла заява представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат по оплаті правової допомоги в розмірі 5200 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було задоволено частково, постановлено:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 225410 (двісті двадцять п`ять тисяч чотириста десять) гривень 33 копійки та моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 2274 (дві тисячі двісті сімдесят чотири) гривні 00 копійок.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року заяву представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було задоволено частково, постановлено:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 4455 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 50 копійок.

В іншій частині - відмовити.

Ухвалою Приморського районного суду від 28 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

19 листопада 2020 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року та на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року, відповідно до якої відповідач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування дійсних обставин справи, без належного повідомлення відповідача та його участі у справі.

Вказує, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 175 ЦПК України, оскільки враховуючи наявну інформацію про те, що ОСОБА_1 є громадянином Італії, позивач повинен був надати позов з перекладом та суд згідно норм чинного законодавства повинен був звернутись до компетентного органу Італії.

Апелянт наголошує на тому, що висновок суду першої інстанції щодо доведеності наявності складу цивільного правопорушення з боку відповідача ОСОБА_1 є невірним.

З акту про залиття квартири від 27.09.2018 року вбачається, що під час здійснення огляду квартири АДРЕСА_1 , будь-які майстри та фахівці були відсутні, що свідчить про його невідповідність вимогам діючого законодавства.

ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не зазначено та не надано докази, що на обстеження квартири позивача запрошувався відповідач, та представником ОСББ «Два платана» вчинялись будь-які дії щодо забезпечення присутності відповідача в такому обстеженні та складанні актів, та акти також таких відомостей не містять.

Апелянт звертає увагу, що рішення суду першої інстанції фактично обґрунтовано посиланням на доказ, який не можна вважати допустимим, що прямо свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином звіт №9544 , прийнявши його до уваги, що призвело до прийняття незаконного рішення, без належного дослідження важливих обставин.

07 грудня 2020 року представником ОСОБА_1 було подано доповнення до апеляційної скарги.

Відповідач наголошує на тому, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди, при цьому потерпіла особа повинна довести наявність і розмір вказаної шкоди.

Зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження розміру збитків не відображають дійсний стан квартири до затоплення.

Також ОСОБА_1 вказує, що в матеріалах справи відсутні належні докази витраченого адвокатом позивача часу на надання конкретної послуги, отже суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив заяву про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

28 січня 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Чайка Ольгою Михайлівною було подано клопотання про долучення до матеріалів справи наступних документів:

-фотокопія сертифікату історії місця постійного проживання ОСОБА_1 з перекладом та засвідченим апостилем;

-фотокопія заяви керівника архіву нотаріального архіву Феррара Міністерства юстиції Італії від 04.11.2020 року засвідчену апостилем щодо фальсифікації довіреності;

-копія витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань щодо порушення кримінального провадження;

-копія ухвали Приморського районного суду по справі №522/20128/20

01 лютого 2021 року представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Яцюком Максимом Васильовичем було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що обставини викладені в апеляційній скарзі спростовуються наявними матеріалами справи а також нормами чинного законодавства.

Також зазначає, що посилання представника відповідача на те, що акт про залив є неналежним та недопустимим доказом є необґрунтованим та недоречним, оскільки в тексті Акту наявні всі відомості, необхідні для висловлення висновку щодо належності та допустимості вказаного доказу.

Зазначає, що відповідачем не подано будь-яких доказів в обґрунтування своєї позиції, в тексті апеляційної скарги визначена суб`єктивна думка адвоката, яка не підтверджена засобами доказування, чинним законодавством та судовою практикою.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.11.2020 року ОСОБА_1 було поновлено строк апеляційного оскарження, провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Воронюк Максима Олександровича на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відкрито.

Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного розгляду, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.11.2020 року ОСОБА_1 було поновлено строк апеляційного оскарження, провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Воронюк Максима Олександровича на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відкрито.

Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного розгляду, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Воронюк Максима Олександровича на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було призначено до розгляду на 12 годину 10 хвилин на 04.02.2021 року в приміщенні апеляційного суду з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Воронюк Максима Олександровича на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було призначено до розгляду на 12 годину 10 хвилин на 04.02.2021 року в приміщенні апеляційного суду з повідомленням (викликом) учасників справи.

29 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Воронюк Максим Олександрович подав клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 04.02.2021 року на 12:10 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon" (електронна адреса для здійснення підключення за допомогою ЕЦП та обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Воронюка Максима Олександровича про проведення судового засідання, призначеного на 04.02.2021 року на 12:10 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного компдексу "EasyCon" (електронна адреса для здійснення підключення за допомогою ЕЦП та обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було задоволено.

Також 01 лютого 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Чайкою Ольгою Михайлівною було подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon".

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Чайки Ольги Михайлівни про проведення судового засідання, призначеного на 04.02.2021 року на 12:10 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного компдексу "EasyCon" (електронна адреса в системі EASYCON: , т.: ) було задоволено.

Разом з тим, 03 лютого 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Воронюком Максимом Олександровичем було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У вказаному клопотанні представник відповідача посилається на те, що позивачем було подано відзив на позовну заяву та заяву про вжиття заходів забезпечення позову, які ані представник відповідача, ані відповідач не отримували.

З метою складання відповідної правової позиції та письмових заперечень з приводу обставин, які викладені у відзиві та заяві про забезпечення позову просить відкласти розгляд справи.

Також зазначає, що не має змоги бути присутнім під час розгляду справи в режимі відеоконференції у зв`язку з необхідністю прийняття особистої участі під час розгляду справи у Господарському суді Одеської області, розгляд якої призначено на 04.02.2021 року о 12.30.

04 лютого 2021 року з 12.10 до 12.30 секретарем судового засідання було здійснено спробу зв`язку з обома представниками ОСОБА_1 - адвокатом Воронюком Максимом Олександровичем та адвокатом Чайкою Ольгою Михайлівною, проте вони не знаходились в мережі системи "EasyCon".

Колегія відхиляє клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Воронюка Максима Олександровича про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Посилання представника відповідача ОСОБА_5 на необхідність відкладення розгляду справи з метою підготовки правової позиції на заяву про вжиття заходів забезпечення позову суперечить положенням ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Колегія враховує, що представником відповідача ОСОБА_5 особисто було подано клопотання про призначення у справі відеоконференції 29.01.2021 року, доказів участі у судовому засіданні в Господарському суді на 04.02.2021 року о 12.30 суду апеляційної інстанції ОСОБА_5 не надано.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 представляють як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 , у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що один з представників мав змогу приймати участь у справі у режимі відеоконференції.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 20.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території м.Одеси рівня епідемічної небезпеки: "помаранчевий" або "червоний", зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Воронюка Максима Олександровича про відкладення розгляду справи справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 12.01.2009 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Власником квартири АДРЕСА_2 , що розміщена над квартирою позивача, є ОСОБА_1 , інформація про що розміщена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, доступ до якого має суд, а отже ця обставина, відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України,визнається судом загальновідомою та такою, що не потребує доказування.

Згідно Акту про залив (затоплення) квартири від 31.10.2017 року, який затверджений Головою ОСББ «Два платана» ОСОБА_7 , 31.10.2017 року стався залив квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що вода надходить з вище розміщеної квартири АДРЕСА_2 , при проведенні огляду якої встановлений її залив.

Згідно Акту про залив (затоплення) квартири від 27.09.2018 року, який затверджений Головою ОСББ «Два платана» ОСОБА_7 , 25.09.2018 року стався залив квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що вода надходить з вище розміщеної квартири АДРЕСА_2 , внаслідок недотримання власником цієї квартири правил користування приміщеннями житлових будинків.

Згідно Звіту №9544 про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який складено ФОП « ОСОБА_8 » 03.02.2019 року, вартість збитків, що виникли внаслідок залиття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 складає 220410,33 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №46 від 28.02.2019 року, ОСОБА_2 сплатила ФОП « ОСОБА_8 » за визначення матеріальних збитків квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суму в розмірі 5000,00 грн.

15.07.2019 року між адвокатом ОСОБА_9 та клієнтом ОСОБА_2 було укладено Договір про надання правової допомоги № 01/15-07-19 (а.с.68-71) з Додатком №1 до цього Договору від 15.07.2019 року (а.с. 72).

Сума винагороди за послуги адвоката встановлена умовами Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги № 01/15-07-19 від 15.07.2019 року, та відповідно до Акту наданої правової допомоги від 04.02.2020 року складає 5200 грн., які сплачені клієнтом відповідно до квитанції від 15.07.2019 року на суму 4000 грн. та квитанції від 05.02.2020 року на суму 1200 грн.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду відповідає в повній мірі.

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування майнової шкоди, які регулюються нормами ЦК України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що позов обґрунтований та доведений, деліктні зобов`язання передбачають презумпцію вини відповідача і під час розгляду справи відповідач не спростував свою вину, що є підставою для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ст. 1166 ч.ч.1,2 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Зважаючи на викладене, в деліктних правовідносинах діє презумпція вини особи, яка заподіяла шкоду, а саме, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, потерпілий надає докази, що підтверджують факт спричинення шкоди за участі відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка, відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, а відповідач відповідно має довести, що шкоди завдано не з його вини.

Обов`язок доказування щодо відсутності вини залиття квартири покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2017 року мало місце залиття квартири позивача з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , власником якої згідно інформації про що розміщена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно Акту про залив (затоплення) квартири від 31.10.2017 року, який затверджений Головою ОСББ «Два платана» ОСОБА_7 , 31.10.2017 року стався залив квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що вода надходить з вище розміщеної квартири АДРЕСА_2 , при проведенні огляду якої встановлений її залив.

Згідно Акту про залив (затоплення) квартири від 27.09.2018 року, який затверджений Головою ОСББ «Два платана» ОСОБА_7 , 25.09.2018 року стався залив квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що вода надходить з вище розміщеної квартири АДРЕСА_2 , внаслідок недотримання власником цієї квартири правил користування приміщеннями житлових будинків.

Згідно Звіту №9544 про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який складено ФОП « ОСОБА_8 » 03.02.2019 року, вартість збитків, що виникли внаслідок залиття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 складає 220410,33 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №46 від 28.02.2019 року, ОСОБА_2 сплатила ФОП « ОСОБА_8 » за визначення матеріальних збитків квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суму в розмірі 5000,00 грн.

З наданих суду письмових доказів, а також матеріалів фотофіксації вбачається, що внаслідок залиття 31.10.2017 року, у квартирі позивача проживання було не можливе.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності належними та допустимими доказами факту залиття квартири позивача, з вини відповідача.

Натомість відповідачем не надано жодного доказу на спростування встановлених під час обстеження обставин та доказів відсутності її вини у залитті квартири позивача.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що складені Акти не можуть бути належним доказом по справі та розгляду судом не підлягають, оскільки складені з грубим порушенням порядку та форми складання акту, апеляційним судом оцінюється критично, з огляду на таке.

Так, як зазначив суд першої інстанції, існує нормативно визначений Порядок складання акту про залиття, аварії квартир. Він регулюється Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за №927/11207.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4. Як вбачається, в акті повинно бути зазначено причину залиття квартири.

Згідно Додатку № 4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

В акті повинен міститись висновок про те хто заподіяв шкоду.

Судом було встановлено, що вказаний акт відповідає вищезазначеним вимогам Закону. Суду апеляційної інстанції відповідач також не надав жодних переконливих доказів на спростування цього.

Доводи відповідача про те, що акт не може бути належним доказом по справі не спростовує факту залиття квартири позивача.

Суд критично оцінює ствердження відповідача, що позивачем не зазначено та не надано докази, що на обстеження квартири позивача запрошувався відповідач, та представником ОСББ «Два платана» вчинялись будь-які дії щодо забезпечення присутності відповідача в такому обстеженні та складанні актів, та акти також таких відомостей не містять.

Апеляційний суд, звертає увагу, що в акті від 27 вересня 2018 року зазначено, що власник квартири був відсутній, приїздити відмовився, про що є відповіда переписка у месенджері Вайбер.

В акті від 31 жовтня 2017 року зазначено, що власник квартири був відсутній, оскільки мешкає за кордоном.

Те, що ОСОБА_1 є громадянином Італії та був відсутній під час заливу на території України також підтверджується представниками відповідача в апеляційній скарзі.

Тобто, враховуючи дану обставину, причина складання вказаних актів за відсутності відповідача є поважною, оскільки в той час він не проживав у квартирі та був відсутній. Однак, як власник квартири, відповідач несе повну матеріальну відповідальність, за шкоду спричинену іншим мешканцям будинку, яка сталася саме внаслідок внаслідок недотримання власником цієї квартири правил користування приміщеннями житлових будинків (в акті від 31.10.2017 року зазначено, що вода витікала з труби опалення, на трубі опалення відсутні заглушки, зняті радіатори лежали окремо), що стало причиною залиття квартири позивача , яка знаходиться поверхом нижче.

Таким чином, позивачем надано достатньо доказів для висновку про причини залиття квартири та про особу з вини якої таке залиття сталось. Проте вказане відповідачем жодним доказом не спростовано.

До компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Вартість майнових збитків внаслідок залиття квартири позивача у жовтні 2017 року становить 220410,33 гривень, що підтверджується належним і допустимим доказом.

Всупереч ст. ст. 67-81 ЦПК України, відповідач, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростував, що шкоду заподіяно не з його вини.

Оскільки має місце причинний зв`язок між завданою позивачу шкодою та недотриманням власником квартири кв. 43 правил користування приміщеннями житлових будинків, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову. Розмір збитків підтверджений належним письмовим доказом і не спростований відповідачем.

Доводи і аргументи представника позивача у відзиві на скаргу стосовно доведеності позовних вимог і обґрунтованості рішення суду прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для залишення рішення суду без змін.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що позивач зазнав моральної шкоди, у зв`язку із пошкодженням його майна внаслідок залиття його квартири відповідачем, яка виразилася в душевних переживаннях, пов`язаних з пошкодженням майна позивача, вишукуванням додаткового часу і додаткових зусиль для відновлення нормального для проживання стану житла, а тому відповідачем така шкода підлягає відшкодуванню та, з урахуванням розумності та співмірності, суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем доведено факт спричинення йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири саме відповідачем. Висновки суду щодо доведеності позовних вимог є законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і не спростовані відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновкам суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу в частині оскарження додаткового рішення належить залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін, із таких мотивів.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України визначено, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2, статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що 15.07.2019 року між адвокатом ОСОБА_9 та клієнтом ОСОБА_2 було укладено Договір про надання правової допомоги № 01/15-07-19 (а.с.68-71) з Додатком №1 до цього Договору від 15.07.2019 року (а.с. 72).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Сума винагороди за послуги адвоката встановлена умовами Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги № 01/15-07-19 від 15.07.2019 року, та відповідно до Акту наданої правової допомоги від 04.02.2020 року складає 5200 грн., які сплачені клієнтом відповідно до квитанції від 15.07.2019 року на суму 4000 грн. та квитанції від 05.02.2020 року на суму 1200 грн.

Враховуючи те, що судом частково задоволено вимоги позивача, то відповідно сума судових витрат, які пов`язані з розглядом справи та покладаються на відповідача становить пропорційну частку від 5200 грн., що складає - 4455,50 грн.

Довод апеляційної скарги про те, що відповідачем не було надано належних доказів, які б підтверджували фактичні витрати на правову допомогу адвоката, спростовуються матеріалами, наявними в справі. Із цих же підстав не заслуговує на увагу і твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив повноваження адвоката.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення у незмінні частині відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.103 ЦПК України).

Колегія суддів залишає без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції про задоволення позову - без змін, тому відповідач не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Воронюк Максима Олександровича - залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С. О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе