печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Остапчук Т.В.

при секретарі Ажновій М.Ф.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, Міністерства охорони здоров`я України, ОСОБА_5 про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018р. позивач звернувся до суду з позовом до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, Міністерства охорони здоров`я , ОСОБА_5 про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається , що відповідачами порушені його трудові права, оскільки звільнення із займаної посади відбулось за відсутності законних на те підстав, з порушенням трудового законодавства України. Вказує, що наказ № З-з «Про призначення виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця» від 05.09.2018 року, відповідно до якого за підписом ОСОБА_6 призначено виконувачем обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця ОСОБА_5 є незаконним.Вказана обставина випливає зі змісту Ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2018 року у справі № 826/14303/18, якою зупинено дію наказу МОЗ України № 42-о «Про покладення обов`язків» від 14 серпня 2018 року на ОСОБА_6 . А тому, всі дії ОСОБА_6 з 05.09.2018 року, зокрема.щодо призначення ОСОБА_5 виконувачем обов;язків ректора НМУ ім. О О Богомольця не спричиняють жодних юридичних наслідків. Таким чином,вважає наказ Національного медичного університету імені О О Богомольця № З-з від 05.09.2018 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Відповідачі посилаються на акти про відсутність його за адресою адміністративної будівлі НМУ ім. О.О. Богомольця (бул. Т. Шевченка 13, м. Київ) без вказівки поверху та/або кабінету. Однак згідно Наказу НМУ ім. О.О. Богомольця № 488 від 14.09.2018 року, він працював у морфологічному корпусі НМУ ім. О.О. Богомольця за адресою: проспект Перемоги, 34, м. Київ. Жодним документом не встановлюється, що місце роботи Позивача на момент його звільнення та за період нібито прогулу було іншим, ніж за адресою АДРЕСА_1 , відсутні будь-які докази, зокрема акти НМУ ім. О.О. Богомольця, які встановлювали б відсутність Позивача за адресою його роботи - проспект Перемоги, 34, м. Київ. Пояснень не відбирали, наказ про звільнення не вручали. Просить визнати незаконним та скасувати Наказ Національного медичного університету імені О.О. Богомольця № З-з «Про призначення виконуючого обов`язки ректора НМУ їм. О.О. Богомольця» від 05.09.2018 року.Визнати незаконним та скасувати Наказ Національного медичного університету імені О. О. Богомольця від 25 вересня 2018 року № 13/1-з «Про звільнення».Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника науково-дослідної частини Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Стягнути з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 вересня 2018 року по день ухвалення рішення судом.Стягнути солідарно з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця Міністерства охорони здоров`я України та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 10 000грн. в якості компенсації завданої моральної шкоди. Позивач, представник позивача позов підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача НМУ надала відзив вказувала на , що при звільненні не було порушень, ОСОБА_6 виконував обов`язки ректора НМУ імені О.О. Богомольця на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 42-о від 14 серпня 2018 року . ОСОБА_5 виконував обов`язки ректора на підставі Наказу НМУ імені О.О. Богомольця № 25 - з від 02.10.2018 року та Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 1639 від 07.09.2018 р. «Про деякі питання управління Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця» Накази є чинними, ніким не скасовані, а всі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва про зупинення дій наказів, на які у своєму позові посилається ОСОБА_1 - були скасовані судами вищої інстанції, як незаконні та протиправні ОСОБА_5 правомірно виконував обов`язки ректора НМУ імені О.О. Богомольця, та мав усі повноваження на підпис наказу про звільнення Позивача.Починаючи з 17.09.2018 рік по 25.09.2018 рік (не враховуючі вихідні дні 22.09.2018 р. та 23.09.2018 р.) Позивач був відсутній на роботі, про що складені акти про відсутність на роботі У позовній заяві, Позивач не заперечував вчинення ним прогулу, а посилався на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не могли виконувати обов`язки ректора НМУ імені О.О. Богомольця та видавати будь-які накази, зокрема, ОСОБА_5 не повноважний був підписувати наказ про його звільнення.Позивач самостійно зазначив, що не виходив на роботу за своєю робочою адресою: АДРЕСА_2 , де знаходились всі його речі, за якими він пізніше повертався, адже виконував свавільно видане розпорядження ЦехмістераЯ.В.Наказ НМУ ім. О.О. Богомольця № 488 від 14.09.2018 року видано не уповноваженою особою.

Представник відповідача МОЗ надала відзив вказувала , що при звільненні не було порушень.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 19.11.2018р. відкрито провадження по справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Судом встановлено, що позивач працював посаді начальника науково-дослідної частини Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 1.07.2016р. (а.с.156)

ОСОБА_6 виконував обов`язки ректора НМУ імені О.О. Богомольця на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 42-о від 14 серпня 2018 року (а.с. 61, том 1).

ОСОБА_5 виконував обов`язки ректора на підставі Наказу НМУ імені О.О. Богомольця № 25 - з від 02.10.2018 року (а.с. 63, том 1) та Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 1639 від 07.09.2018 р. «Про деякі питання управління Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця» (а.с. 62, том 1).

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно частини ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення його особистих прав ,оскаржуваним наказом Національного медичного університету1 імені 0.0. Богомольця № З-з «Про призначення виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. 0.0. Богомольця» від 05.09.2018 року , тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу судом встановлено.

Звільнення позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України проведено наказом відповідача Національного медичного університету Імені О. О. Богомольця від 25.09.2018року у зв`язку з прогулом.

За змістом вказаного наказу підставами для звільнення позивача саме за пунктом 4 статті 40 КЗпП України стали акти про відсутність на робочому місці від 17.09.2018. 18.09.2018, 19.09.2018, 20.09.2018. 21.09.2018, 24.09.2018,25.09.2018р. (а.с.72)

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП Україниза порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі заходи стягнення як догана або звільнення.

Пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП Українипередбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Пунктом 22 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 р. № 9 (надалі також - Постанова № 9) передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами З, 4. 7, 8 ст.40 п.І ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за своєю природою є дисциплінарним стягненням, а тому має проводитись із дотриманням вимог трудового законодавства України щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень, утому числі статей 147, 148. 149 КЗпП України.

Однак, Позивача було звільнено без дотримання вимог трудового законодавства, зокрема ч. 1 ст. 149 КЗпП України, тобто жодних письмових пояснень НМУ імені О. О. Богомольця у Позивача не витребував.

У матеріалах справи містяться акти про відсутність Позивача за адресою адміністративної будівлі НМУ ім. О.О. Богомольця (бул. Т. Шевченка 13, м. Київ) без вказівки поверху та/або кабінету. При цьому, в матеріалах справи є Наказ НМУ ім. О.О. Богомольця № 488 від 14.09.2018 року, який підтверджує, що Позивач працював у морфологічному корпусі НМУ ім. О.О. Богомольця за адресою: проспект Перемоги, 34, м. Київ. 1 акии наказ не був оскаржений і є чинним. При цьому, жодним документом не встановлюється, що місце роботи Позивача на момент його звільнення та за період нібито прогулу було іншим, ніж за адресою проспект Перемоги, 34, м. Київ.

Відсутні докази на підтримку твердження НМУ ім. О.О.

Богомольця про те. що посадові особи останнього здійснювали телефонні дзвінки Позивачу та направляли відповідні листи на адресу Позивача.

Таким чином, судом встановлено , що звільнення проведене з порушенням норм законодавства України та трудових прав Позивача. Тому наказ Національного медичного університету імені О. О. Богомольця від 25 вересня 2018 року № 13/1-з «Про звільнення» в частині звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді з 25.09.2018р..

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до Розділів І,ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від лютого 1995 р. N 100 середньомісячна заробітна плата у випадку затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п.3 розділу ІІІ даного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до п.8 Розділу ІУ даного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України станом на день ухвалення рішення позивачу належить до виплати за час вимушеного прогулу середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1323 580,30 грн. (42 452,75+52088,70 /2Х28 міс.) Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди судом встановлено. Позивач посилається на те, що у зв`язку з порушенням з боку Відповідача його прав, йому була завдана моральна шкода, що полягає у приниженні його честі та гідності, знущання з нього, як з людини, ігноруванні його прав, втраті у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед працівників та знайомих, моральних переживаннях, ушкодження здоров`я на фоні ситуації що склалася, а також у порушенні стосунків з оточуючими людьми. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних права призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організаціїсвого

життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

З урахуванням обставин справи, характеру та глибини душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, виходячи з принципу розумності та справедливості, вищезазначені обставини є підставою для відшкодування завданої Позивачу моральної шкоди в узагальненому вигляді в розмірі 3000 грн. з Національного медичного університету імені О. О. Богомольця .

Відмовідно до ст..141 ЦПК України з відповідача Національного медичного університету імені О. О. Богомольця на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2 466,80грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місяця в розмірі 47 270,72 грн. підлягає негайному виконанню.

При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 40, 235,237-1 КЗпП України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, Міністерства охорони здоров`я України, ОСОБА_5 про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Національного медичного університету імені О. О. Богомольця від 25 вересня 2018 року № 13/1-з «Про звільнення» в частині звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника науково-дослідної частини Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 25 вересня 2018р.

Стягнути з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1323 580,30 грн.

Стягнути з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Стягнути з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 466,80грн.

В іншій частині відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місяця в розмірі 47 270,72 грн. підлягає негайному виконанню.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 )

Відповідач Національний медичний університет імені О.О. Богомольця (код: 02010787; місцезнаходження: 01601, м. Київ, бул. Т. Шевченка, буд. 13)

Відповідач Міністерство охорони здоров`я України (код: 00012925. місцезнаходження: 01021. м. Київ, вул. Грушевського, 7)

Відповідач ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_4 )

Дата складання повного тексту рішення 10.02.2021 року.

Суддя Остапчук Т.В.