ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» червня 2021 року

м. Харків

справа № 646/19/21

провадження № 22ц/818/3292/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 березня 2021 року в складі судді Власової Ю.Ю.

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року засобами поштового зв`язку Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу як з боржника спадкодавця.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14 жовтня 2008 року.

Зазначив, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, позичальник не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою з рахунку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер.

Зазначив, що спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 06 червня 2019 року по 06 грудня 2019 року. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 .

Вказав, що 01 липня 2020 року банком направлена претензія кредитора до Першої Харківської державної нотаріальної контори та 04 серпня 2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії кредитора.

Вважав, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять і кредитні зобов`язання померлого позичальника.

26 жовтня 2020 року до спадкоємців позичальника направлено лист-претензію, але ніяких дій виконано не було.

Зазначив, що станом на дату смерті позичальника заборгованість перед банком становить 17 546,68 грн, яка складається тільки з заборгованості за тілом кредиту.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість в розмірі 17 546,68 грн за кредитним договором № б/н від 14 жовтня 2008 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 березня 2021 року у прийнятті уточненої позовної заяви Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» відмовлено; задоволено клопотання позивача та на підставі частини 2 статті 51 ЦПК України проведено заміну первісного відповідача ОСОБА_2 належним відповідачем ОСОБА_1 .

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 березня 2021 року у задоволенні позову Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення не врахував, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач протягом визначеного законом строку заявив відмову від прийняття спадщини, доказів того, що відповідач не проживав разом із позичальником на день його смерті матеріали справи також не містять, отже відповідач вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Зазначив, що відповідач не надав доказів того, що розмір спадкового майна є меншим ніж заборгованість спадкодавця за кредитом або ж є інші спадкоємці, отже на нього наявний обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі. Вказав, що судом не перевірено, хто є власником будинку за адресою реєстрації спадкодавця. Посилався на те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 07 травня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшло повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 за місцем реєстрації відсутній, про що складено довідку про причини повернення/досилання. Оскільки судову повістку надіслано на останню відому адресу відповідача, вона вважається доставленою. 22 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що строк, визначений частиною 3 статті 1281 ЦК України позивачем не пропущений, відтак, правові підстави для застосування положень частини 4 цієї статті відсутні. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності спадкового майна, його вартості, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

Зі змісту заяви-анкети вбачається, що базова процентна ставка за кредитом становить 1,9% на місяць з розрахунку 360 днів у році.

Згідно з вказаним договором ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 250,00 грн, який в подальшому був збільшено до 17 000,00 грн.

З довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що за вказаним договором ОСОБА_1 надано кредитні картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , остання з яких з терміном дії до останнього дня травня 2022 року.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14 жовтня 2008 року вбачається, що станом на 11 листопада 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 17 546,68 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 17 546,68 грн.

Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рідними братами (а.с.196-197).

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати ОСОБА_3 померла (а.с.104).

ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_1 помер (а.с.9).

В суді першої інстанції Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» зазначив, що копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 банком отримано 16 жовтня 2019 року (а.с.161).

01 липня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до Першої Харківської державної нотаріальної контори надіслав претензію кредитора № SAMDN2580 від 02 червня 2020 року, в якому просив включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в розмірі 17 546,68 грн тощо (а.с.10-11).

04 серпня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» отримав з Першої Харківської державної нотаріальної контори лист № 1888102-14 від 16 липня 2020 року, в якому повідомлено, що на підставі претензії кредитора заведено спадкову справу за № 293/2020 після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У разі звернення спадкоємців до нотаріальної контори, зміст претензії буде доведено до їх відома (а.с.12).

26 жовтня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_2 лист-претензію № SAMDN2580 від 12 жовтня 2020 року, в якому просив сплатити виниклу заборгованість, що виникла у ОСОБА_1 (а.с.13, 14-15).

З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що він з 03 серпня 2006 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11 січня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.60).

За відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 20 січня 2021 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Аналогічна інформація міститься в копії паспорта (а.с.7-8, 73).

З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що він з 08 червня 1983 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.99-100а).

Також, з 19 жовтня 1959 року за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_7 (а.с.101).

За повідомленням Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 надійшла у розпорядження банку 16 жовтня 2019 року (а.с.161).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), від 08 серпня 2018 року у справі № 686/10026/16-ц (провадження № 61-6373св18), від 14 січня 2019 року у справі № 311/917/15-ц (провадження № 61-38428св18), від 14 травня 2021 року у справі № 205/6803/19 (провадження № 61-9908св20).

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України.

Відповідно до частин 2-4 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15-ц (провадження № 61-8438св18) зроблено висновок по застосуванню і зазначено, що «вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса».

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12, від 26 травня 2021 року у справі № 519/783/16-ц (провадження № 61-1222св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зроблено висновок, що «оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. З огляду на вказане, а також враховуючи невідповідність між висновком Верховного Суду України щодо застосування статті 1281 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 8 квітня 2015 року в справі № 6-33цс15, і висновком Верховного Суду України щодо застосування вказаної статті, викладеним у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-31цс16, Велика Палата Верховного Суду відступає у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) від останнього.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою».

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» дізнався про смерть боржника ОСОБА_1 16 жовтня 2019 року, про що сам вказав в своєму клопотанні від 10 лютого 2021 року № 292437-ВБ (а.с.161), отже шестимісячний строк, передбачений частиною 2 статті 1281 ЦК України, почав відлік від дати, коли кредитор дізнався про смерть боржника, тобто з 16 жовтня 2019 року та тривав до 16 квітня 2019 року.

Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 195/1633/18 (провадження № 61-12408св20).

Проте, матеріали справи свідчать про те, що лише 01 липня 2020 року засобами поштового зв`язку Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора № SAMDN2580 від 02 червня 2020 року, в якому просив включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в розмірі 17 546,68 грн та ін.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку, що, дізнавшись про смерть боржника у жовтні 2019 року та звернувшись з претензією кредитора у липні 2020 року, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» пропустив установлений статтею 1281 ЦК України преклюзивний строк, тобто банк втратив права вимоги до спадкоємців боржника за кредитним договором, що є підставою для відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, колегія суддів дійшла висновку про відмову у позові у даній справі з підстав зазначених вище.

Враховуючи, що спір по суті судом першої інстанції вирішено правильно та беручи до уваги відсутність достатньо обґрунтованих підстав для скасування правильного по суті судового рішення (з одних лише формальних міркувань) колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 23 червня 2021 року.