ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року місто Херсон

єдиний унікальний номер справи: 766/9117/20

номер провадження: 22-ц/819/146/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.

суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2020 року ухвалене у складі судді Рядчої Т.І., в цивільній справі № 766/9117/20 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

11.06.2020 року Акціонерне товариство «Акцент Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 25.07.2018 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №SAMABWFC6 та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим станом на 22.05.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 23333,76 грн., яка складалася з: заборгованості за кредитом в розмірі - 12846,51 грн., заборгованості за відсотками 10487,25 грн.

Посилаючись на викладене, АТ «Акцент Банк» просило стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC6 від 25.07.2018 року у розмірі 23333,76 грн.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19.10.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Акцент-Банк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Акцент- Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі, відшкодувати судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідачка підписала анкету-заяву, а отже взяла на себе зобов`язання виконувати Умови та Правила надання банківських послуг в А-Банку, знайомитися з усіма Умовами договору та взяла на себе обов`язок в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Зазначає, що ОСОБА_1 користувалася кредитом, наданим банком, що підтверджується розрахунком заборгованості, тим самим, на думку апелянта, погодилася з усіма його умовами.

Заперечуючи проти висновку суду щодо ненадання достатніх доказів щодо наявності кредитних відносин між сторонами, вказує, що суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, як це було зроблено Верховним судом у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «Акцент-Банк» Омельченко Є.В. висловив прохання про розгляд справи за його відсутності.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що ціна позову заявлена позивачем є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 25.07.2018 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви (а.с.5).

З долученого до позову паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 25.07.2018 року, який підписаний ОСОБА_1 та уповноваженою службовою особою банку та скріплено печаткою юридичної особи вбачається, що базова процентна ставка за користування кредитом становить 3,9% в місяць (46,8 % річних), сторонами обумовлено розмір щомісячних платежів до 25 числа поточного місяця у розмірі 5% від заборгованості не менше 100 грн., не менше суми нарахованих процентів, але не більше залишку заборгованості. Також зі змісту документа слідує, що між кредитором і боржником встановлено проценту ставку у розмірі 7,8% на місяць на суму загальної заборгованості, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.

Із змісту зазначеного паспорта споживчого кредиту вбачається, що інформація окреслена у ньому зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019 року, а також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті.

З долученого до позовної заяви представником позивача розрахунку заборгованості слідує, що станом на 22.05.2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становила загальну суму 23333,76, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12846,51 грн., заборгованість за процентами 10487, 25 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості в сумі 23333 грн 76 коп., суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано виписок операцій по банківському рахунку відповідачки або інших первинних документів, які б підтверджували видачу/перерахування кредитних коштів, здійснення операцій по рахунку, наявності заборгованості та її розміру, а Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту, не є складовими кредитного договору.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві позичальника від 25.07.2018 року, підписаній відповідачем відсутня умова договору про встановлення базової процентної ставки по кредитному ліміту. А зміст паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» від 25.07.2018 року вказує на те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.07.2018 року, позивач посилався на Умови та правила надання банківських послуг в А-Банку, як невід`ємної частини кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.07.2018 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (11.06.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк не довів, що саме надані Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами в обумовленому позивачем розмірі.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року в справі № 658/4229/18 (провадження № 61-9102св19).

Правильними є висновки суду першої інстанції і щодо того, що паспорт споживчого кредитування не є складовою кредитного договору, а носить лише інформаційний та ознайомлювальний характер, оскільки із змісту паспорта споживчого кредитування слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів, якими стверджується отримання відповідачкою кредитних коштів є необґрунтованими виходячи з наступного.

Так, у розрахунку заборгованості (а.с.4) відображено внесення боржником платежів в рахунок погашення заборгованості, а також деталізовано виникнення боргу по тілу кредиту станом на 22.05.2020 року, відповідно до якого Банк і просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом в сумі 12846 грн. 51 коп.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України.

З урахуванням анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А.Банку, підписаною відповідачкою 25.07.2018 року, розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви слід дійти висновку, що відповідачка отримала від банку кредитні кошти, користувалася ними та вносила платежі на їх повернення.

Не встановлення сторонами строку повернення кредитних коштів, є підставою для застосування ч.3 ст. 530 ЦК України.

Таким чином неповернутою сумою тілу кредиту є 12846,51 грн, а тому доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту є частково обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банка в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції належним чином не дослідив поданий позивачем доказ ( в даному випадку розрахунок заборгованості), не перевірив його, та не оцінив в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, не навів правових аргументів на його спростування, що є процесуальним обов`язком суду.

Зокрема, поза увагою суду залишилося та обставина, що ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву, внаслідок чого відповідачка отримала кредит, користувалася кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, з якого слідує, що ОСОБА_1 здійснювала, як зняття коштів, так і вживала дії щодо погашення грошових коштів за кредитом, що не заперечувалося останньою.

Інформація відображена у розрахунку заборгованості щодо користування відповідачкою кредитними коштами, їх розмір, внесення позичальником платежів на погашення заборгованості підтверджуються і випискою по рахунку за період з 25.07.2018 рік по 21.11.2020 рік.

Таким чином, заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 жовтня 2020 року в частині відмови в стягненні заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню, а саме в сумі заборгованості за тілом кредиту 12846 грн 51 коп. В іншій частині це ж рішення суду підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, за подання позову в сумі 1156,10 грн, апеляційної скарги в сумі 1734,15 грн, а всього 2890,25 грн.

Керуючись статтями 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19.10.2020 року в частині відмови в стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 25.07.2018 року за тілом кредиту в сумі 12846 грн 51 коп. станом на 22.05.2020 року.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в сумі 2890 грн 25 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько