ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4558/21 Справа № 213/122/21 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,

сторони:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»

боржник: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 року, яка постановлена суддею Князєвою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення, вісутні, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»(надалі ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 5487, 83 грн., 3% річних у розмірі 199,76 грн. та втрат від інфляції у розмірі 291,62 грн., а також судовий збір у розмірі 210,20 грн.

Ухвалою Інгулецького районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України..

В апеляційній скарзі ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Згідно, з пунктом 4 розділу III Правил постачання, для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в установленому порядку, споживачу ОСОБА_1 , надіслало заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500, які є однаковими для всіх споживачів України, для підписання заяви-приєднання до умов Договору.

Відповідно до абз.2, п.4 р.ІІІ Правил постачання якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний- газ, і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником.

Таким чином, фактом приєднання споживача ОСОБА_1 до умов Типового договору постачання природного газу є споживання природного газу в період з 01.07.2015 року по 01.01.2020 року (та продовження такого споживання на тих же умовах на даний час) та оплата рахунків за газопостачання за період з 01.12.2018р. по 30.11.2020р.

Судом першої інстанції в постановленій ухвалі не зазначені фактичні обставини з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, мотиви відхилення доказів заявника та норми права застосовані судом з мотивами їх застосування та норми права не застосовані судом з викладенням мотивів їх відхилення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.1 ч.1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява не відповідає вимогам ст.163 ЦПК України, а саме: до заяви не додано копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості до ОСОБА_1 .

Колегія суддів не може погодитись з такими висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбаченихстаттею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно пункту 3 частини 1статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені встатті 163 ЦПК України. Зокрема, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктом 1 частини 1статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про видачу судового наказу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» було надано роздруківку Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам з сайту http://zakon.rada.gov.ua; Крім того, на підтвердження фактичного споживання природного газу боржником, заявником було надано розрахунок суми заборгованості, індексу інфляції, 3% річних, інформацію про оплату, довідку про зареєстрованих осіб та копію досудового попередження.

Разом із тим, спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством, а саме: частиною першою ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому законом порядку.

Підстави та порядок постачання природного газу побутовому споживачу визначені Правилами постачання природного газу, які затвердженіпостановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496.

Відповідно до розділу III даних Правил, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов.

Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633,634,641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року N 2500.

За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником, споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Матеріали справи містять фінансовий стан особового рахунку боржника, із даного письмового доказу про фінансовий стан особового рахунку абонента ОСОБА_1 слідує, що оплата послуг газопостачання здійснена за період 12.2018 року 734,08 грн., 01.2019 року -574,61 грн., що свідчить про приєднання споживача до умов договору .

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року в справі Шишков проти Росії).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року в справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною, у зв`язку із чим вона підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379 ч. 1 п. 4, 381-382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» задовольнити.

Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04лютого 2021 року про відмову у видачі судового наказу скасувати, та направити цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за спожитий газ, за період з 01.12.2018 року по 01.12.2020 року в розмірі 5487,83 грн.,інфляційні витрати в розмірі 291, 62 грн., 3% річних у розмірі 199, 76 грн. за період з 01.12.2018 року по 01.12.2020 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції, для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: