_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 495/3291/21
Провадження № 2/947/3468/21
УХВАЛА
29.06.2021 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
05.05.2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Мишко В.В.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2021 року цивільну справу за вказаним позовом направлено за територіальною підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

11.06.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшли матеріали вказаної справи за вказаним позовом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Оглянувши матеріали вказаної справи вбачається, що ухвала судді Мико В.В. від 17.05.2021 року про передачу справу до іншого суду за територіальною юрисдикцією ґрунтується на тому, що підсудність справи слід встановити на підставі згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В ухвалі судді встановлено, що у відповідності до відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що є територією Київського району міста Одеси.

За наслідком чого, суддя дійшов висновку, що оскільки відповідач зареєстрований в Київському районі міста Одеси, справа підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Однак, оглянувши матеріали справи, судом встановлено, що у відповідності до відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області отриманої Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 04.03.2021 року знятий з обліку до АДРЕСА_1 .

У відповідності до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року за №207, для зняття з місця проживання та реєстрації місця проживання передбачені різні заяви за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8, та 11.

Отже кожна з дій щодо зняття з місця проживання та реєстрації місця проживання є окремою дією, яка розглядається на підставі окремої заяви особи.

У відповідності до додатку №11 у заяві про зняття з реєстрації, особа повідомляє про адресу майбутнього місця проживання або адреса (місцезнаходження), спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або військової частини, за якою буде зареєстровано місце проживання особи.

Як вбачається, повідомлення особою про майбутню адресу місця проживання або адресу (місцезнаходження), спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або військової частини, за якою буде зареєстровано місце проживання особи, не є адресою зареєстрованого нового місця проживання, до розгляду відповідного питання про реєстрацію місця проживання особи на підставі поданої окремо заяви про реєстрацію місця проживання/перебування особи.

Отже, з урахуванням вказаних положень Порядку, у відповідності до відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області отриманої Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, останнім зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 , з якої останній був знятий 04.03.2021 року та повідомив про намір місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак як вбачається за цією адресою не є зареєстрованим.

З метою перевірки зазначених обставин, Київським районним судом міста Одеси було повторно надано запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області та також отримано відомості, що ОСОБА_1 не є зареєстрованим. Останнім зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 , з якої останній був знятий 04.03.2021 року та повідомив про намір місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак як вбачається за цією адресою не є зареєстрованим.

Отже, викладені обставини про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не є обґрунтованою та помилковою.

Відповідно до ч.9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
З урахуванням того, що відповідач наразі не зареєстрований за адресою місця проживання, яку повідомив під час зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , підсудність цієї справи визначається на підставі ч.9 ст. 28 ЦПК України, а відтак справа підсудна Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області, як суду за останнім відомим місцем реєстрації відповідача.

Враховуючи викладене, оскільки ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2021 року помилково передано справу до Київського районного суду міста Одеси, суд вважає за необхідне з метою усунення недоліків допущених під час постановлення ухвали судді передати справу до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, що одночасно не може вважатися спором про підсудність, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Основного Закону: правосуддя в Україні здійнюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст.ст. 26-32 ЦПК України.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997, частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012, Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне здійснити наступне передання справи до належного суду, з метою усунення допущених недоліків під час постановлення вказаної ухвали судді від 17.05.2021 року, оскільки відкриття провадження порушить визначення розгляду справи належним судом, а також може бути наслідком порушення прав заявника по справі гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, за наслідком чого, з метою попередження таких обставин, що є прерогативою суду, для розгляду справи належним судом, встановленим законом, що в іншому випадку є наслідком скасування судового рішення, суд вважає за необхідне передати матеріали цивільної справи за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Одночасно суд вважає, що такі дії є виправданими, оскільки усунення допущеної помилки, гарантує права та інтереси сторін на належний розгляд їх спору належним судом, встановленим законом, упродовж розумного строку, оскільки у разі скасування рішення суду за наслідком розгляду справи, з підстав на формальне відношення до визначених правил, може мати як наслідок затягування розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 32, 187, 354 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:
Цивільну справу №495/3291/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, передати до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, за належною територіальною юрисдикцією.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Калініченко Л. В.