Провадження № 2/243/223/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючий суддя Пронін С.Г.

за участю секретаря Коптєвої А.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Слов`янська цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 лютого 2012 року між позивачем і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківський послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором.

Натомість відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконав і станом на 11 грудня 2017 року сума заборгованості за кредитним договором складає 61270 гривня 79 копійки, яка складається з наступного: 2524 гривні 04 копійок - заборгованість за кредитом; 51003 гривень 33 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; заборгованість за пенею та комісією - у розмірі 4349 грн.57 коп., 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 2893 гривні 85 копійок - штраф (процентна складова) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом, а також понесені позивачем судові витрати.

Представник позивача в судове засідання про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити у повному обсязі, а також надав суду додаткові пояснення відповідно до яких надали до матеріалів справи довідку про строк дії карт, розрахунки заборгованості, виписки по картрахунку ОСОБА_1 .

Відповідач та її представник діючій на підставі ордеру серії ДН №140082 ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду судового засідання не з`явились. Проте надали відзив на позовну заяву відповідно до якого просили судове засідання розглянути без їх участі, позовні вимоги в частині заборгованості за кредитним договором станом на лютий 2014 рік у розмірі 2524,00 грн. не визнали, у зв`язку з перебігом позовної давності. А також посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якого Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток "Універсальна" Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне.

Так, у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що 07 лютого 2012 року між позивачем і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Разом з тим, вирішуючи доводи представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» стосовно того, що Умови та правила надання банківських послуг є невід`ємною складовою укладеного між сторонами 07 лютого 2012 року кредитного договору, адже останній є договором приєднання, суд виходить з такого.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Наведене дає підстави для висновку, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Натомість Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, долучений позивачем до позовної заяви, не містять ані підпису відповідача ОСОБА_1 , ані іншого підтвердження узгодження сторонами саме тих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучені до матеріалів справи. Що стосується Наказів «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку та всіх дочірніх банків» № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Про внесення змін у тарифи по картам «Універсальна» і «Універсальна Gold» № СП-2013-6500941 від 28 січня 2013 року, наданих позивачем на підтвердження того, що саме ці Умови та правила діяли на час підписання ОСОБА_1 , 07.02.2012 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, то суд сприймає їх критично, оскільки вказані накази є доказами затвердження Умов та правил надання банківських послуг у відповідних редакціях та не є доказами ані на підтвердження того, що 23 листопада 2010 року під час укладання сторонами кредитного договору до відома відповідача були доведені Умови та правила надання банківських послуг у редакції, затвердженій наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, ані на підтвердження того, що до відома відповідача 07.02.2012 року взагалі були доведені будь-які Умови та правила надання банківських послуг, ані на підтвердження того, що до відома відповідача впродовж дії кредитного договору від 07.02.2010 року були доведені Умови та Правила надання банківських послуг.

В зв`язку з цим, суд доходить висновку про недоведеність АТ КБ «ПриватБанк» тієї обставини, що станом на час укладання сторонами 07 лютого 2012 року кредитного договору ОСОБА_1 розуміла та погодилась саме на ті Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучені позивачем до позовної заяви.

Так, велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, ухваленій по справі № 342/180/17, дійшла висновку про те, що за обставин, аналогічних вищевикладеним, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

До того ж, з правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 березня 2015 року по справи № 6-16цс15, слідує, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, якими передбачено позовну давність тривалістю 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

За таких обставин суд доходить висновку, що долучені позивачем до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не є складовою частиною укладеного сторонами 23 листопада 2010 року кредитного договору, а отже посилання на них позивача як на підставу застосування до спірних правовідносин позовної давності тривалістю 50 років є безпідставним.

Що стосується клопотання сторони відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача, то суд при їх вирішенні керується таким.

Статтею 525 ЦК України закріплено правило, за яким одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду, ухваленій 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 слідує таке. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Так, підписані ОСОБА_1 07.02.2012 документи свідчать, що окремо АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 строк укладеного між ними кредитного договору не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду повернення кредиту та сплату відсотків за користуванням кредитом відповідач мав здійснювати щомісячними платежами у строк до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним, упродовж строку кредитування, який, як слідує з довідки АТ КБ «ПриватБанк», закінчується серпні 2017 року.

Разом з тим, вбачається, що між АТ КБ» Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір від 07.02.2012 та надано останній кредитна картка, за № НОМЕР_1 від 23.04.2010, яка згодом була первипущена №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 з терміном дії останньої картки до серпня 2017 року.

Отже позивач АТ КБ «ПриватБанк» дізнався про остаточне припинення виконання відповідачем умов укладеного між ними кредитного договору з лютого 2014 року, а отже і про порушення свого права.

Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки. Пунктом першим частини першої статті 258 ЦК України закріплено правило, за яким до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки укладений сторонами 07.02.2012 кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Таким чином, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» дізналось про порушення свого права відповідачем щодо сплати щомісячних платежів з повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом звернулось до суду з позовом 14 грудня 2017 року, тобто після спливу позовної давності щодо погашення ОСОБА_1 цих щомісячних платежів, суд доходить висновку, що строк позовної давності за вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості за щомісячними платежами за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом станом на час звернення позивача до суду сплинув.

Крім того, з правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 слідує, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року. Так, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Так, приймаючи до уваги, що видана відповідачу позивачем перевипущена картка діє до останнього дня серпня 2017 року, тобто до 31 серпня 2017 року, суд доходить висновку, що й в частині повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом у повному обсязі станом на час звернення позивача до суду позовна давність теж сплинула.

За приписами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

В зв`язку з цим, суд доходить переконання, що і до решти вимог АТ КБ «ПриватБанк» позовна давність сплинула, які, до того ж, не підлягають задоволенню на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Частиною четвертою статті 267 ЦК України закріплено правило, за яким сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-268, 273 ЦПК України, ст. ст. 257-261, 266, 267, 525, 526, 527, 530, 1048, 1049, 1050, 1056-1, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 червня 2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду С.Г. Пронін