Справа №461/9479/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

секретаря судового засідання Волошин Ю.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Давидчак Соломія Володимирівна (79021, м.Львів, вул.Виговського, 67а) про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В., про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування заявленого позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.03.2016 року, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.04.2020 року. Після смерті батьків відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на частини двокімнатної квартири загальною площею 72,3 кв.м., розташованої у АДРЕСА_5 . Вказана квартира належить ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру. Оскільки ОСОБА_9 також помер у 2019 році, його спадкоємцями за законом виступають двоє синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У зв`язку зі смертю одного із співвласників, позивач не може реалізувати своє право на прийняття спадщини за заповітом через те, що нотаріус, відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не може видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності без виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Оскільки вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності, частки у праві спільної сумісної власності у даній квартирі не визначались, ні за домовленістю співвласників, ні за рішенням суду, тому, в силу ч.2 ст.370 ЦК України, частки кожного співвласника квартири є рівними. Враховуючи, що квартира АДРЕСА_6 перебуває у спільній сумісній власності п`яти осіб, ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , належала 1/5 частки вказаної квартири. Позивач виступає спадкоємцем за законом частки померлої матері ОСОБА_7 , оскільки остання заповіту не склала, її частка повинна ділитись порівну між усіма спадкоємцями - позивачем, ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тобто по 1/20 частки від 1/5 частки. Крім того, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом від 12.01.2018 року померлого ОСОБА_8 , а саме: на ј частки квартири. Зазначає, що в липні 2020 року звернулась до приватного нотаріуса ЛМНО Давидчак С.В. із заявою про прийняття спадщини за померлими батьками, однак, отримала лист відмову, у зв`язку з тим, що частка спадкодавця у спільному майні не визначена, а тому, неможливо встановити склад спадкового майна. Відтак, просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Броневицька О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомили, заяву про відкладення розгляду справи до суду не скеровували.

Крім того, виклик відповідачів до суду був неодноразово здійснений також і через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова).

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Водночас, згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, з урахуванням того, що відповідачі неодноразово не прибували у судові засідання без поважних причин, клопотань про відкладення розгляду справи від таких не надходило, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідачів та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 згідно якої, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступного висновку.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 27.09.2010 року, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 27.09.2010 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та членам її сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.21).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Львів (а.с.15).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Львів (а.с.16).

Згідно Заповіту, посвідченого 12.01.2018 року приватним нотаріусом ЛМНО Давидчак С.В., ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на випадок смерті зробив розпорядження, згідно якого, усе майно, що йому належатиме та на яке за законом буде мати право, заповів дочці ОСОБА_1 , 1971 р.н. (а.с.17).

30.07.2020 року приватним нотаріусом ЛМНО Давидчак С.В. скеровано на адресу ОСОБА_1 лист відмову за №69/02-14, згідно якого роз`яснено право на звернення до суду для визначення 1/5 частки квартири за померлою ОСОБА_7 , оскільки квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , належить співвласникам: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, спадкоємцем ОСОБА_1 було подано нотаріусу документи не в повному обсязі, з яких вбачається необхідність визначення частки за померлою ОСОБА_7 у вищезазначеній квартирі (а.с.18).

30.07.2020 року приватним нотаріусом ЛМНО Давидчак С.В. скеровано на адресу ОСОБА_1 лист відмову за №70/02-14, згідно якого роз`яснено право на звернення до суду для визначення 1/5 частки квартири за померлим ОСОБА_8 , оскільки квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , належить співвласникам: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, спадкоємцем ОСОБА_1 було подано нотаріусу документи не в повному обсязі, з яких вбачається необхідність визначення частки за померлим ОСОБА_8 у вищезазначеній квартирі (а.с.53).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, відповідно до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Згідно із положеннями ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також слід зазначити, що згідно із ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст.357 ЦК України.

При цьому, суд враховує роз`яснення, які містяться у пункті 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", згідно якого, під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч.1 ст.316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1ст.317 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Власниками квартири АДРЕСА_6 є померлий ОСОБА_7 , померла ОСОБА_8 , померлий ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . На даний час, квартира АДРЕСА_6 , належить вказаним особам на праві спільної сумісної власності, тобто розмір часток співвласників у праві власності не визначений. Відтак, позивач позбавлена права успадкувати майно, яке за життя належало її батькам.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Зважаючи на вищезазначене, виходячи з принципу рівності прав суб`єктів права спільної сумісної власності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач являється спадкоємцем померлих батьків, що підтверджує її право на успадкування майна спадкодавців.

Крім того, обставини викладені у позовній заяві, підтверджуються матеріалами спадкових справ, наданих приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В., щодо майна померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та з яких вбачається, що позивач після смерті останніх звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст.142 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 3363,20 грн.

Керуючись ст.ст. 1218, 1220-1223, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 213-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визначити, що частка померлого спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_7 її частину.

Визначити, що частка померлого спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_7 її частину.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності на 1/20 (одну двадцяту) частки квартири АДРЕСА_8 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності на 1/4 (одну четверту) частки квартири АДРЕСА_8 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 3363,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мисько Х.М.