Провадження № 2/760/1738/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретарів- Гак Г.М., Фареник А.О.

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-і особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірха І.С. про визнання заповіту недійсним, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати недійсним заповіт від імені її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь відповідачки.

Посилається в позові на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті залишилось спадкове майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями після його смерті є вона та відповідачка - дружина померлого.

З квітня 2016 року батько хворів на онкологічне захворювання, двічі йому проводили оперативне лікування: у липні 2016 року та у липні 2017 року.

Вона оплатила 20 000,00 гр. за одну з цих операцій, за другу ніхто не платив.

Так як хвороба була невиліковна, 14 січня 2019 року для полегшення страждань батька вона помістила його в хоспіс по вул. Верховинній, 69 в м. Києві , де йому давали знеболюючі препарати, у тому числі і нарковмісні.

Останнім часом у його лікуванні застосовувався морфін, так як інші препарати не допомагали.

Останній раз вона спілкувалася з батьком 04 лютого 2019 року.

Про заповіт він не говорив, про намір його складати також, говорив, що після його смерті спадщина буде ділитись за законом.

Після смерті батька 21 лютого 2019 року вона звернулась до приватного нотаріуса КМНО Дубенко К.М. з заявою про прийняття спадщини, при цьому нотаріус повідомила її про наявність заповіту батька на корить відповідачки.

Вважає, що померлий не міг підписувати документи за станом здоров`я.

Крім того, вживання нарковмісних препаратів позбавляло його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов та визнати заповіт недійсним.

Представник позивача в судових засіданнях позов підтримав.

В судові засідання, призначені після повернення справи з експертної установи, ні позивач, ні її представник не з`явилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Крім того, представник позивача знайомився з матеріалами справи в приміщенні суду та подавав клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 17 травня 2021 року.

Про причину неявки в судове засідання 14 червня 2021 року представник позивачки не повідомив.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Представник відповідача проти позову заперечувала.

Посилалася на те, що відповідачка є дружиною померлого ОСОБА_4 та перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2011 року.

До укладення шлюбу вони прожили однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1997 року, вели спільне господарство, разом проводили вільний час з друзями, що підтверджується, в тому числі, й спільними фотографіями за різні роки.

Квартира, яку чоловік відповідачки залишив їй за заповітом, була придбана в період їх спільного проживання за кошти, які подружжя брали в позику у їх спільних знайомих, та віддавали з ним разом з сімейного бюджету.

Крім того, вони постійно проживали у вказаній квартирі.

Після того, як чоловіку в 2016 році діагностували онкозахворювання, весь час їх родина присвячувала його лікуванню зі сподіванням на одужання.

На початку 2019 року, коли стан дуже погіршився і прогнози лікарів були невтішними, він потребував ретельного догляду, а в домашніх умовах їй одній було важко надавати повний комплекс необхідних процедур, маніпуляцій тощо, позивачка за порадою одного з лікарів запропонувала помістити його до Київської міської онкологічної лікарні до відділення паліативної медицини.

Відповідачка відвідала лікарню та домовилася з її керівництвом про те, що він буде оформлений на стаціонар у відділення паліативної медицини, куди вона помістила його в середині січня 2019 року і впродовж всього терміну перебування в ній була постійно поряд, підтримуючи його, та здійснювала постійний догляд.

При перебуванні в лікарні чоловік був у свідомості, спілкувався з персоналом, з людьми, які його відвідували. Він повною мірою усвідомлював свій стан, знав свій діагноз, не впадав у відчай та був прикладом людини, яка неабияк стійко сприймає та переносить тяжку хворобу.

До дати посвідчення її чоловіком заповіту та під час посвідчення йому не були призначені нарковмісні знеболюючі засоби.

Позивачці особисто відомо, що нарковмісний препарат - морфін, був призначений незадовго до його смерті після посвідчення заповіту (в лютому 2019 року).

Лікар при цьому зауважив, що доза морфіну, яка призначена чоловікові, ніяк не впливає на психічний стан людини, а служить знеболювальним засобом.

Коли померлий озвучив своє рішення про бажання скласти заповіт на ім.»я відповідачки, вона розуміла, що це може стати причиною претензій з боку позивачки, а тому при розмові на цю тему погодився, щоб його оглянув спеціаліст.

Виконуючи його прохання, відповідачка звернулася до фахівця в галузі психіатрії, померлий власноруч написав заяву про проведення огляду, висловив перед спеціалістом розуміння того, який лікар і навіщо до нього прийшов.

23 січня 2019 року з 11.20 до 12.30 в палаті №107 відділення паліативної медицини фахівець в галузі психіатрії ОСОБА_5 , який має повну вищу медичну освіту та 26 років експертного стажу лікаря - судово-психіатричного експерта, провів дослідження (огляд) померлого на предмет наявності у нього психічних розладів та надав Висновок спеціаліста в галузі судової психіатрії.

Він зробив висновок, що її чоловік має психічні розлади на рівні органічного астенічного розладу та легкого когнітивного органічного розладу. Виразність вищевказаних психічних розладів така, що він здатний за своїм психічним станом брати участь в юридичних діях, правочинах

Сам фахівець у Висновку зазначив, що чоловік відповідачки не втратив почуття гумору, шуткує при нагоді, маячення та обманів сприйняття не виявлено, в розмові з ним повідомив, що хоче оформити заповіт на свою дружину, щоб після смерті вона не залишилася ні з чим, та продемонстрував розуміння того, що на квартиру буде претендувати і його дочка і дружина, але так, як дочка добре забезпечена, він прийняв таке рішення.

Вважає, що викладене свідчить про те, що померлий був цілком у свідомому стані аби розуміти значення своїх дій. Навіть у переддень смерті він спілкувався з відповідачкою, нічого не свідчило про те, що він 08 лютого 2019 року піде з життя.

Зазначає, що відповідачка самостійно забезпечила фінансування організації поховання свого чоловіка.

Відповідно до нотаріального напису на заповіті дієздатність чоловіка нотаріусом була перевірена.

У заповіті, окрім власноручного підпису та власноручного напису свого прізвища, та ініціалів, померлим також зроблений власноручний напис: «Заповіт прочитано мною вголос та підписано власноручно».

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

Треті особи до суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.ст. 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Право на заповіт здійснюється особисто.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько позивачки та чоловік відповідачки, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16 лютого 2019 року, виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а/з № 2692.

23 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірхою І.С. був посвідчений заповіт, відповідно до якого ОСОБА_4 належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 заповів відповідачці.

З копії спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися сторони.

Відповідно до Висновку спеціаліста в галузі судової психіатрії Миславського В.І. від 23 січня 2019 року, складеного перед складанням заповіту, ОСОБА_4 за результатами проведеного огляду та наданої медичної документації внаслідок ракової інтоксикації має психічні розлади на рівні органічного астенічного розладу та легкого когнітивного органічного розладу.

Виразність вказаних психічних розладів така, що він здатний за своїм психічним станом брати участь у юридичних діях, правочинах.

/ т. 1, а.с. 6, 11, 73, 75 - 78, 101, 112 - 145 /

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч.1 ст.225 ЦК має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються і на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таке ж положення міститься і в ч. 3 ст. 203 ЦК України.

За змістом даних норм закону дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, у якому відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Заперечуючи право померлого на складання заповіту за станом здоров`я за клопотанням представника позивачки ухвалою суду від 21 лютого 2020 року була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза з метою визначення його психічного стану на момент вчинення нотаріальної дії.

Згідно з висновком судово - психіатричного експерта № 69 від 08 лютого 2021 року ОСОБА_4 на час складання заповіту (23 січня 2019 року) страждав на астенічний синдром, соматогенно обумовлений (рак прямої кишки) (згідно МКХ-10, F 06.8).

За своїм психічним станом на цей час був здатний усвідомлювати значення своїх дій та міг керувати ними.

/ т. 3, а.с. 106 - 108 /

Комісія експертів у висновку дала повний аналіз стану здоров`я померлого та його поведінки.

Експертний висновок містить аналіз його дій та пояснень, що документально підтверджені.

Експертам були надані матеріали цивільної справи, великий обсяг медичної документації за значний період часу, дослідження проводилося експертами, які мають фахову підготовку.

Таким чином, експертним висновком доведено наявність у померлого права на складання заповіту, його волевиявлення та здатність усвідомлювати свої дії при його підписанні.

Крім того, свідок ОСОБА_5 , який складав висновок від 23 січня 2019 року під час перебування померлого в лікарні, у судовому засіданні підтвердив свій висновок та спроможність померлого при підписанні заповіту розуміти свої вчинки, дії та їх наслідки.

Свідок ОСОБА_6 - патронажний працівник Міжнародного благодійного фонду «Єврейський Хесед`Бней Азріель» пояснив. що він декілька разів на тиждень відвідував померлого під час його перебування в лікарні.

Померлий до смерті був у свідомості, розумів обставини та свої вчинки, приймав участь у спілкуванні з його відвідувачами, був мужньою людиною.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні також підтвердив таку поведінку померлого до самої смерті та логічність та послідовність його дій.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, при зверненні до суду з позовом на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Звертаючись до суду та заперечуючи право померлого на підписання заповіту за станом здоров`я позивачкою не надано доказів, а представником позивачки в судовому засіданні не доведено наявності підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту, що, в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком.

З урахуванням викладеного вище підстави для задоволення вимог позивачки відсутні.

Керуючись ст.ст.15,16,202, 203, 204, 215, 225, 1216, 1217, 1218, 1223, 1233, 1234, 1235, 1257 ЦК України, ст.ст. 2,4,5,12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового ішення або розгляду справи / вирішення спарви/ без повідомлення /виклику/ учасників спарви, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судовго рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 червня 2021 року.

Суддя: Л.А.Шереметьєва