Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/313/21
Провадження № 2/553/457/2021
У Х В А Л А

Іменем України

16.02.2021 року м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Парахіна Є.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 25.08.2020 року між нею та ФОП ОСОБА_4 укладено Договір оренди нежилого приміщення № 1, відповідно до п. 1.2-1.3 якого Орендодавець зобов`язується передати Орендарю нежитлове приміщення загальною площею 197,00 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , - за плату на строк та на умовах, встановлених цим договором. Приміщення передається для використання його у підприємницькій діяльності Орендаря. Позивач здійснює виготовлення та реалізацію напівфабрикатів. На дату звернення до суду Орендодавцем допущено ряд порушень, які унеможливлюють використання об`єкта оренди, Орендар фактично позбавлений використовувати приміщення за цільовим призначенням, відтак його права порушуються, що, відповідно до позиції позивача, є підставами для розірвання договору оренди. Відповідачем не забезпечено постачання необхідних послуг, фактично станом на дату звернення до суду приміщення являється непридатним до використання, адже позивач позбавлена можливості під`єднати необхідне для реалізації своєї профільної діяльності обладнання, отоплювати приміщення, що є необхідним особливо у зимову пору року, позивач не може використовувати воду для потреб виробництва. Також відповідачем порушено обов`язок щодо строків передачі приміщення, об`єкт оренди такі і не було передано позивачеві, не складено жодного акту прийняття-передачі, відповідач не вчинив жодних активних дій на виконання умов договору.

Окрім цього, предметом договору відповідно до п. 1.2 Договору є нежитлове приміщення загальною площею 197,00 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 на праві приватної власності належить нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, ОСОБА_4 надала неправомірні відомості щодо об`єкту нерухомості, предметом договору є майно, яке відповідно до реєстру не належить орендодавцеві.

На виконання умов Договору позивачем, згідно з рахунком-фактурою, виданим відповідачем, сплачено забезпечувальний депозит у розмірі 35460 грн., який підлягає поверненню у зв`язку з невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Просить розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 1 від 25.08.2020 року, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , укладений щодо нежитлового приміщення загальною площею 197,00 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 35460 грн. 00 коп.; судові витрати покласти відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України, до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз`яснив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом спору по справі є у тому числі вимоги позивача про розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 1 від 25.08.2020 року, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , предметом якого є користування нежитловим приміщенням загальною площею 197,00 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за межами Подільського району м. Полтави, на який розповсюджується юрисдикція Ленінського районного суду м. Полтави.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що спір пов`язаний з користуванням нерухомим майном, позов має пред`являтися за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України "Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини", інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Враховуючи вищенаведене, висновки, викладені в постановах Верховного Суду по справах № 201/12876/17 від 25 лютого 2019 року, № 462/7217/18 від 11 липня 2019 року, беручи до уваги, що предмет спору щодо розірвання договору оренди нерухомого майна стосується об`єкту, який знаходиться на території Полтавського району Полтавської області, суд приходить до висновку, що вказана справа підсудна Полтавському районному суду Полтавської області.

На підставі ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 31 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Цивільну справу № 553/313/21 (провадження № 2/553/457/2021) за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення коштів - передати на розгляд до Полтавського районного суду Полтавської області.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Полтавського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Є. В. Парахіна