печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя: Матійчук Г.О.,

секретар судового засідання: Кіраль Г.Ю.,

справа №757/54551/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього на свою користь додаткові витрати на дитину в сумі 22 102,40 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року у справі №757/44393/17-ц за її позовом з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 є їх з відповідачем спільною дитиною.

Посилаючись на ст. 185 СК України вважає, що батько дитини повинен брати участь у додаткових витратах на дитину.

Зокрема зазначає, що з моменту народження дитини вона витратила на неї 44 204,80 грн. Ці витрати, зокрема, полягають у придбанні коляски, дитячого ліжка з матрацом, одягу (кофтинок, штанців, шкарпеток, капців, спідньої білизни), горщика, іграшок, підгузків, вологих серветок, дитячого посуду, прикрас для волосся, іграшок для купання, трусиків-підгузків, пустушок, лікарських засобів (гелю для ясен, крапель для носа/вух, засобів від температури та кашлю, вітамінів), зимового одягу (шапки, комбінезони, взуття), їжі (питної води, молочної суміші, каші), автокрісла, а також медичних аналізів.

Сума витрат становить: одяг - 11 976,20 грн; засоби гігієни - 6 808,34 грн; іграшки - 6 776 грн; медичне лікування - 3 023,63 грн, харчування - 340,28 грн, коляска/кроватка/автокрісло - 15 280 грн.

Враховуючи наведене, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача половину витраченого нею на дитину в розмірі 22 102,40 грн.

Крім того, зазначила, що за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

12.04.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві. Просить відмовити у позові.

21.04.2021 року позивач надіслала відповідь на відзив в якій зокрема йдеться про наявну у відповідача заборгованість по сплаті аліментів, про намагання останнього ухилитись від свого батьківського обов`язку та на справедливий розподіл понесених нею витрат на дитину. Крім того порушує питання про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Однак перехід в загальне позовне провадження за клопотанням позивача не передбачене чинним цивільним процесуальним законодавством.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 .

Батьками дитини є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний факт встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року у справі №757/44393/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва про визнання батьківства, внесення змін до актового запису, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення на утримання матері неповнолітньої дитини до досягнення дитиною трирічного віку.

Цим же рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.08.2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно достатті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, перелік яких визначений цією статтею, він не є вичерпним і залежить від кожного окремого випадку.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» для стягнення додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, можна притягнути лише батьків.

Відповідно до положень статті 185 Сімейного кодексу України, батько зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на свою дитину, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання.

Додаткові витрати на дитину можуть сплачуватися наперед, або вони покриваються після їх фактичного понесення. Конкретна форма залежить від наявних документів - чеків, квитанцій, актів виконаних робіт, рекомендацій чи діагнозів.

Виходячи з норм ст.185 СК України під додатковими витратами слід розуміти: періодичні витрати на лікування дитини, систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами, які потребують лікування, витрати на гуртки, заняття, тощо.

Отже, з наведеного слід дійти висновку, що додаткові витрати на дитину це витрати, що викликані особливими обставинами/потребами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо).

Додаткові витрати на дитинуне є аліментами.

Визначені позивачем у позові витрати на дитину не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Суд також критично оцінює додані до позову копії довідки №12585 від 17.08.2020 року та протоколу скт дослідження, оскільки вони носять суто інформативний характер, а не встановлюють діагноз.

Інших доказів, окрім чеків/квитанції про придбання засобів особистої гігієни, одягу, іграшок, засобів пересування, тощо (які крім того неможливо прив`язати до конкретної людини/дитини), позивачем не надано.

Додані розрахунки заборгованості відповідача по аліментах в даному випадку не мають відношення до суті даного спору і є окремими правовідносинами між сторонами.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому не підлягають задоволенню.

Судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 141, 180, 181, 183, 185, 193, 198, 199 СК України; ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину- залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Г.О. Матійчук