КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3851/2021
справа №752/6196/13-ц
У Х В А Л А

17 лютого 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Поліщук Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Торговий дім "Інтерсервіс", ОСОБА_4 , третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві про визнання права власності на об`єкт інвестування, зобов`язання виконати договірні зобов`язання, зобов`язання зареєструвати право власності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 08 січня 2021 року подано апеляційну скаргу, у якій зазначає, що ухваленим рішенням порушені права ОСОБА_2 . Просив поновити строк на оскарження рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року визнано неповажними зазначені причини пропуску строку подання апеляційної скарги, апеляційна скарга залишена без руху.

На виконання вимог ухвали скаржником подана заява про поновлення строку на оскарження рішення, у якій посилається на наступні обставини.

Вказує, що про цю справу стало відомо 25 листопада 2020 року з обставин справи №752/6664/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна, вимоги за яким обґрунтовані з посиланням на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року та встановленими у ньому обставинами.

Провадження у вказаній справі відкрито 02 квітня 2018 року, проте первісно вимоги були пред`явлені не до ОСОБА_2 . Останнього залучено до участі у справі 22 лютого 2019 року (на підтвердження таких доводів надає фотокопію протоколу судового засідання зі справи №752/6664/18, що містить ухвалу суду про заміну відповідача). Поряд з цим, ОСОБА_3 , подаючи позовну заяву у новій редакції у зв`язку із заміною відповідача, вказав таку адресу ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим всі його виклики здійснювались за зазначеною адресою (на підтвердження чого надані фотокопії судових повісток зі справи №752/6664/18 та фотокопії конвертів, що повернулись без вручення). Вказує, що з грудня 2011 року зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є така адреса: АДРЕСА_2 (на підтвердження цієї обставини надає фотокопію паспорта та фотокопію відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області від 03 грудня 2019 року, надану на запит суду у справі №752/6664/18, із відомостями про те, що ОСОБА_2 зареєстрованим не значиться. При цьому надана відповідь містить інформацію, що з квітня 2016 року повноваження з реєстрації місця проживання делеговані органам місцевого самоврядування, до яких суд не звертався).

Зазначає, що про справу №752/6664/18 стало відомо випадково, коли ОСОБА_2 виявив намір продати спірну квартиру. Так, звернувшись 18 листопада 2020 року до нотаріуса останнім повідомлено про арешт цієї квартири на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року у справі №752/6664/18 (на підтвердження цієї обставини надає лист нотаріуса від 18 листопада 2020 року про розгляд звернення і щодо неможливості посвідчення правочину у зв`язку із виявленням арешту квартири АДРЕСА_3 ).

Далі зазначає, що 25 лютого 2020 року з матеріалами справи №752/6664/18 ознайомилась адвокат (на підтвердження цієї обставини надано копію договору про надання правової допомоги від 19 листопада 2020 року, що укладений із адвокатом Ліфер Т.М., фотокопію заяви про ознайомлення зі справою №752/6664/18 та копію угоди від 30 листопада 2020 року про розірвання вказаного договору), але оскільки зазначений адвокат не практикується на такій категорії справ, то 02 грудня 2020 року ним укладено догові про надання правової допомоги із адвокатським об`єднанням "ЛЕГІТИМУС" (на підтвердження чого надано копію договору).

Вказує, що копія рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року, яке міститься у справі №752/6664/18, має погану якість і не дозволяє нормальне ознайомлення із його змістом, а в Єдиному державному реєстрі судових рішень зазначене рішення, а також будь-які інші у цій справі, відсутні.

03 грудня 2020 року адвокатом АО "ЛЕГІТИМУС" подано заяву про ознайомленні із справою №752/6196/13-ц, а 11 грудня 2020 року головою суду вчинено резолюцію, якою погоджено заяву, лише після чого адвокат зміг ознайомитися з матеріалами справи.

Також вказує, що з метою збирання необхідної інформації для вирішення питання необхідності оскарження рішення, а також для належного обґрунтування можливої апеляційної скарги, необхідним було звернутись до Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації" та отримати інформацію з державних реєстрів про предмет спору. Комунальним підприємством відповідь була надана 05 січня 2021 року, інформація з реєстрів отримана 29 грудня 2020 року (на підтвердження таких обставин надає інформацію з реєстрів, копію адвокатського запиту із відміткою комунального підприємства про отримання 29 грудня 2020 року та відповідь від 04 січня 2021 року).

Посилаючись на викладені обставини, просить врахувати період часу, необхідного для підготовки апеляційної скарги, дію карантину та поновити строк на оскарження рішення.

Конституційний Суд України в рішенні №9-зп від 25 грудня 1997 року роз`яснив, що відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно із статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки.

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у рішенні у справі "Скорик проти України" ЄСПЛ зазначив, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. У справі "Зубак проти Хорватії" ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином, поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного оскарження.

Європейський Суд з прав людини у справі "Устименко проти України" у пунктах 46 та 47 навів такі принципи:

Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Каракуця проти України" зазначив, що неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Поважними причинами, які могли б перешкоджати своєчасному поданню апеляційної скарги можна вважати ті, які створювали особі непереборні перешкоди або ускладнювали можливість оскаржити судове рішення у встановлені строки, тобто такі, які не залежали від волі чи дій заявника.

Перевіряючи, чи виправдовують підстави для поновлення строків у цій справі втручання у принцип res judicata, а також, чи є обмеження права особи на доступ до суду пропорційним, апеляційний суд враховує зазначені вище особливості цієї справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду та його значення для скаржника; правові наслідки не поновлення цього строку, які полягають у створенні особі перешкод у доступі до правосуддя.

Так, предметом справи є захист права власності, непорушність якого гарантоване статтею 41 Конституції України.

Обставини пропуску строку на оскарження є такими, що не залежали від дій чи бездіяльності скаржника, а зазначені ним причини підтверджені необхідними доказами.

Скаржником проявлено активну позицію у питанні захисту своїх прав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що строк на подання апеляційної скарги підлягає поновленню.

В іншому апеляційна скарга відповідає вимогам статті 356 ЦПК України, а тому перешкод для відкриття апеляційного провадження немає.

Керуючись ст.ст. 354-361 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , строк на оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року.

Копію ухвали апеляційного суду та копію апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами надіслати учасникам справи та визначити строк тривалістю 7 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до вимог статті 360 ЦПК України.

Роз`яснити, що відповідно до частин 3 та 4 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Суддя Н.В. Поліщук