печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Бусик О. Л.

при секретарі судових засідань Дибі І. Б.

за участю :

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Київська міська рада, приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Бондаренко Галина Олександрівна про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та встановлення факту прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_2 звернулась із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та встановлення факту прийняття спадщини, а саме факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини. Вимоги мотивовані тим, що заявник постійно проживала разом з сином, то вважала, що фактично прийняла спадщину, але після звернення до Приватного нотаріуса КМНО Бондаренко Галини Олександрівни із заявою про прийняття спадщини їй було повідомлено, що нею пропущений строк для прийняття спадщини і необхідно звернутися до суду. Відповідно нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Інших спадкоємців які прийняли спадщину крім заявниці не має. Встановлення факту прийняття спадщини необхідно заявнику для вирішення питання щодо оформлення спадщини.

Зважаючи на неможливість спадкоємцем оформити право на спадщину на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення.

У судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у останній.

Заінтересована особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час і місце розгляду справи по суті повідомлена належним чином. Заяв, клопотань по суті заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та встановлення факту прийняття спадщини на адресу суду не надходило. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника заінтересованої особи, за наявними у матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 березня 2018 року серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16 вересня 1987 року серія НОМЕР_2 .

24 лютого 2020 року приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. винесено постанову № 30/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки документи, які надала спадкоємець ОСОБА_1 подані не в повному обсязі, а саме: відсутній документ, якій підтверджує факт проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заявник ОСОБА_1 проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебувала у її власності, однак остання була зареєстрована на адресою: АДРЕСА_1 .

Поряд із цим, з листопада 2018 року по день смерті, ОСОБА_3 проживав із матір`ю квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , та був зареєстрований за вказаною адресою.

На підтвердження цієї обставини головою ЖБК «Геолог 1» ОСОБА_4 в присутності свідків, було складено акт про те, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 1985 року та на даний час. ОСОБА_3 був зареєстрований с 22 листопада 2011 року до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки заявник постійно проживала разом з сином, то вважала, що фактично прийняла спадщину, у зв`язку з чим із заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Встановлення факту постійного проживання заявника разом із її сином необхідно їй для вирішення питання щодо оформлення спадщини після смерті спадкодавця.

Факт спільного проживання заявника ОСОБА_1 разом з її сином ОСОБА_3 у період 22 листопада 2011 року до 08 березня 2018 року включно знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був доведений належними письмовими доказами, зокрема: свідоцтвом про смерть спадкодавця; свідоцтвом про народження спадкодавця; витягом про реєстрацію спадкової справи в спадковому реєстрі, свідоцтвом про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , актом ЖБК «Геолог» про проживання, довідкою про реєстрацію місця проживання спадкодавця, постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії; показами свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , допитаними у судовому засіданні про те, що заявник постійно проживала разом із своїм сином з листопада 2011 року по день його смерті.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 1 Сімейного кодексу України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року (Постанова) судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки. П. 7 цієї Постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину тощо.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення такого факту.

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як встановлено при розгляді справи, факт постійного проживання однією сім`єю заявника та її сина необхідно для вирішення питання щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежений, інші спадкоємці, які б мали намір звернутись із заявою про прийняття спадщини, як встановлено в судовому засіданні, відсутні, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані заявником вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, ст. 3 Сімейного Кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Київська міська рада, приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Бондаренко Галина Олександрівна про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та встановлення факту прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Встановити факт прийняття спадщини з часу її відкриття громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті її сина - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя О.Л.Бусик