ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4867/21 Справа № 192/1035/19 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «ІСТОК» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року по справі за позовом Кредитної спілки «ІСТОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року Кредитна спілка «ІСТОК» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги кредитної спілки мотивовані тим, що 10 січня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір про споживчий кредит № ДКХ-1970 про надання останньому кредиту в сумі 28000,00 грн. строком на 12 місяців до 10 січня 2019 року, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти зі сплатою за користування кредитом відсотків згідно умов договору в розмірі 0,001% та плати за надання кредиту 40 грн. 66 коп. Позивач виконав належним чином свої обов`язки за договором, а відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання по кредитному договору в повному обсязі не здійснював оплату по кредиту, зробивши останній платіж 15 листопада 2018 року, хоча повинен був сплачувати кредит щомісячно до 10 січня 2019 року включно, у зв`язку з чим станом на 15 травня 2019 року має заборгованість в розмірі 43728,62 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 4903,85 грн., заборгованість за платою - 24517,32 грн., заборгованість по відсотках - 00 грн. 38 коп., 100% річних, відповідно до п. 4.7.3 кредитного договору - 11365,58 грн., інфляційні нарахування - 941,49 грн., а також штраф - 2000,00 грн..

Вказану суму кредитної заборгованості позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року позовні вимоги кредитної спілки задоволено частково та стягнуто з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4903,85 грн.. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вказаних вимог. При цьому, відмовляючи у стягненні заборгованості за платою, відсотками 100% річних, згідно ст. 625 ЦК України, інфляційних нарахувань та штрафу, - суд першої інстанції виходив з необґрунтованості цих вимог.

В апеляційній скарзі Кредитна спілка «ІСТОК» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно застосував до спірних правовідносин ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки плата, інфляційні нарахування та спеціальна відповідальність, передбачена приписами ст. 625 ЦК України не зазначаються у цьому законі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Кредитної спілки «ІСТОК» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 10 січня 2018 року був укладений Договір про споживчий кредит № ДКХ-1970 про надання відповідачу кредиту в сумі 28000,00 грн. строком на 12 місяців до 10 січня 2019 року.

Встановлено, що позивач передав відповідачу грошові кошти зі сплатою за користування кредитом відсотків згідно умов договору в розмірі 0,001% та плати за надання кредиту 40,66 грн..

Пунктом 4.7 договору визначено, що у разі порушення позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за договором, можуть настати правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата позичальником штрафу у розмірі 1000 грн. за порушення сплати кожного платежу згідно графіку платежів; повернення позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів) з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100% річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором згідно статті 625 ЦК України.

Відповідно до додатку до Договору про споживчий кредит № ДКХ-1970 від 10 січня 2018 року, а саме графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань відповідач повинен сплачувати щомісячні платежі у розмірі 3570,00 грн. з лютого 2018 року по грудень 2018 року та у розмірі 3570,01 грн. в січні 2019 року.

Додатковим договором № 1 від 26 грудня 2018 року до Договору про споживчий кредит № ДКХ-1970 від 10 січня 2018 року, сторони змінили п. 2.5 договору і встановили плату за надання кредиту в розмірі 162,63 грн..

Відповідно до видаткового касового ордеру від 10 січня 2018 року позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кошти за Договором про споживчий кредит № ДКХ-1970 від 10 січня 2018 року в розмірі 28000,00 грн..

Згідно розрахунку заборгованості, а саме бухгалтерської довідки, заборгованість відповідача становить 43728,62 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 4903,85 грн., заборгованість за платою - 24517,32 грн., заборгованість по відсотках - 00 грн. 38 коп., 100% річних, відповідно до п. 4.7.3 кредитного договору - 11365,58 грн., інфляційні нарахування - 941,49 грн., а також штраф - 2000,00 грн..

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Харківському національному університету повітряних сил, зарахований на навчання з числа військовослужбовців за контрактом з 01 серпня 2015 року.

Відповідно до скороченого витягу з послужного списку особової справи лейтенанта ОСОБА_1 на військову службу призваний з 18 квітня 2013 року де перебуває по теперішній час.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до підпункту 3 п. 4 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним ? з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних ? з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Особливий період відповідно до абзацу 5 ст. 1 ЗУ від

21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року

№ 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.

В п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Разом з цим п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року по справі № 522/12270/15-ц, від 11 грудня 2019 року по справі № 521/7927/16-ц.

Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України надано інформацію (лист-відповідь від 1 жовтня 2015 року за вихідним №822/2/8417) про наступне: відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на даний час в Україні діє особливий період.

Національним банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», відповідно до яких не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.

Встановивши, що відповідач є військовослужбовцем, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на нього розповсюджуються пільги, визначені у ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» та вірно відмовив у стягнення з відповідача заборгованості за платою, відсотками та штрафами.

Однак, колегія суддів не може погодитись з підставами відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 100% річних, згідно ст. 625 ЦК України та інфляційного нарахування.

Відмовляючи в задоволенні вказаних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1 цього Закону).

Статтями 19, 21 ЗУ «Про кредитні спілки» передбачено, що спілка надає кредитні кошти на умовах їх платності. Розмір плати (процентів) за надання кредиту кредитна спілка встановлює самостійно.

Аналізуючи зміст договору про споживчий кредит від 10 січня 2018 року з урахуванням внесених до нього змін додатковим договором № 1 від 26 грудня 2018 року, колегія суддів дійшла висновку, що в силу вимог ч. 1 ст. 536 ЦК України передбачена п. 2.5 кредитного договору плата за надання кредиту в сумі 40,66 грн. щоденно, а з 26 грудня 2018 року в сумі по 162,63 грн. щоденно, є фактично процентами за користування наданими в кредит коштами.

Таким чином, проценти (плата) за користування кредитом були нараховані ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, в особливий період, тому, відповідно до вимог п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» не підлягають ним до сплати, а здійснені платежі за період виконання умов договору мають зараховуватись на погашення заборгованості за кредитом.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 сплачено суму кредиту у розмірі 23 096,15 грн. та плату за надання кредиту в сумі 12 603,85 грн, а всього 35 700,00 грн..

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки у кредитному договорі, відповідно до вказаних положень ст. 625 ЦК України, сторонами погоджено інший розмір процентів, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача процентів в сумі в сумі 11 365,58 грн, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушенням умов кредитного договору (пункт 4.7.3).

Проценти нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України не підпадають під обмеження, передбачені п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», оскільки за своєю суттю, як і інфляційні втрати, мають компенсаційний, а не штрафний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року

№ 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 23 жовтня 2019 року

№ 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) та 27 листопада 2019 року

№ 340/385/17 (провадження № 14-495цс19).

Пункт 4.7.3 кредитного договору у встановленому законом порядку не визнаний недійсним.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що інфляційні втрати та відсотки, нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в загальній сумі 12 307,07 грн. не підлягають стягненню, оскільки відповідачем було сплачено 12 603,85 грн. як плату за надання кредиту. А тому, вказана сума підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по інфляційним втратам та відсоткам, нарахованим відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, сума в розмірі 12 603,85 грн. (плата за надання кредиту) підлягає зарахуванню на погашення заборгованості по інфляційним втратам та відсоткам, нарахованим відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, які складають 12 307,45 грн..

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне змінити правові підстави відмови у стягненні з відповідача інфляційних втрат та відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України, а в іншій частині рішення залишити без змін, як таке, що відповідає нормам закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог кредитної спілки.

Законність рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, колегією суддів не перевіряється, так як не є предметом апеляційного оскарження.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «ІСТОК» - задовольнити частково.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року - змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «ІСТОК» про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та відсотків, нарахованим відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко