Номер провадження: 22-ц/813/2382/21
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/17684/17

Провадження номер: 22-ц/813/2382/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюк О.В., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою адвоката Шкодіної Любов Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Сегеди О.М. о 12 годині 40 хвилині 16 червня 2020 року, повний текст рішення суду складено 24 червня 2020 року,

встановив:

1. Описова частина

1.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним уточненим у подальшому позовом, в якому остаточно просить; 1) визнати недійсним заповіт, укладений 25 травня 2013 року від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В., номер в реєстрі 1187, недійсним; 2) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 жовтня 2017 року, серія та номер 4552, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., номер запису про право власності 22669557.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 липня 2012 року. 07 серпня 2012 року право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (далі КП «ОМБТІ та РОН»), про що внесено запис у реєстрову книгу 773пр-22 за № 638.

При житті, а саме 25 травня 2013 року, ОСОБА_3 оформив нотаріально посвідчений заповіт, яким належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2 .. Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 є відповідачка - ОСОБА_2 , яка в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 05 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позивачка стверджує, що вона як рідна донька померлого є спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті батька, оскільки своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Позивачка вважає, що нотаріально посвідчений заповіт, який був оформлений 25 травня 2013 року ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , не був його волевиявленням, він не усвідомлював його наслідки, оскільки в цей період хворів на флегмону м`яких тканин та тривалий час проходив курс стаціонарного лікування.

Вказує, що батько тривалий час проходив курс лікування, при якому йому призначалися медичні препарати, що містили психотропні речовини та різного роду знеболювальні препарати, вживання яких, за її думкою, впливало на його вільне волевиявлення та сприйняття реальності. Тому останні 5 років до моменту смерті батько не міг самостійно здійснювати будь-які дії, зокрема, не міг звернутися до нотаріуса для посвідчення заповіту.

1.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_2 вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Відповідно до заперечень на позовну заяву відповідачка зазначає, що посилання позивачки на те, що ОСОБА_3 при оформленні заповіту на ім`я ОСОБА_2 не усвідомлював значення своїх дій та їх наслідки, оскільки в цей період хворів, не відповідає дійсності. ОСОБА_3 все своє трудове життя до 14 листопада 2013 року працював водієм вантажного транспорту. Під час роботи ОСОБА_3 проходив медичні обстеження щодо придатності до керування транспортним засобом. За результатами медичного огляду, його фізичним і психологічним станом йому завжди надавали допуск до керування транспортними засобами.

1.3 Позиція позивачки щодо доводів відзиву відповідача на позов

Відповідь позивачки на відзив (заперечення) відповідачки на позов до суду першої інстанції не надійшов.

1.4 Зміст рішення суду першої інстанції, обґрунтування висновків суду

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 16.06.2020 року вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не було доведено, що при посвідченні заповіту ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та (або ) не міг керувати ними (Т. 2, а. с. 143, 147 153).

1.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Шкодіної Любов Василівни, діюча від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

1.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) в рішенні суду відображені тільки пояснення свідків зі сторони відповідача, суд не взяв до уваги та не надав оцінку показам свідків зі сторони позивача. Судом не взято до уваги, що показання свідків з боку позивача є суперечливими, різняться з показами свідків з боку відповідача; 2) неналежне сповіщення позивача про час та місце слухання справи у порушення вимог ЦПК України не надало позивачці можливість заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, за висновком якої можливо встановити психологічний стан особи, за яким складався заповіт; 3) висновок судово-психіатричної експертизи є суперечливим та порушує принцип об`єктивності дослідження; 4) позивачка дізналася про висновок судово-психіатричної експертизи після ухвалення рішення, а тому об`єктивно була позбавлена можливості клопотати про призначення додаткової експертизи, а також була позбавлена можливості заявити клопотання про виклик експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

1.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга надійшла до Малиновського районного суд м. Одеси у вересні 2020 року.

Після надходження справи до апеляційного суду, ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.09.2020 року апеляційну скаргу адвоката Шкодіної Любов Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , було залишено без руху.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.10.2020 року поновлено ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2020 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Шкодіної Любов Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2020 року, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та зупинено дію рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2020 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.10.2020 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду та призначено розгляд справи.

19 листопада 2020 року ОСОБА_2 отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги.

03 лютого 2021 року від адвоката Шкодіної Любов Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про призначення повторної судової психіатричної експертизи, про оголошення перерви в слуханні справи та про приєднання доказів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2021 року у задоволенні клопотання адвоката Шкодіної Любов Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , про призначення повторної судово-психіатричної експертизи відмовлено.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Інших клопотань від учасників справи не надійшло.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, відсутності клопотань про відкладення розгляду справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Шкодіної Любов Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб (Т. 1, а. с. 4, 5).

ОСОБА_3 на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 липня 2012 року, належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею - 32,2 кв. м., житловою площею - 18,8 кв. м. (Т. 1, а. с. 8, 9 - 10).

07 серпня 2012 року право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН»), про що внесено запис у реєстрову книгу 773пр-22 за № 638, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (Т. 1, а. с. 11).

ОСОБА_3 був інвалідом другої групи загального захворювання, безстроково, з діагнозом: облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок. Стан після ампутації 4-5 пальців правої ступні з плюсневими кістками 18 квітня 2011 року з приводу гангрени. ОСОБА_4 ніг 2-3 ст. ІХС: дифузні зміни міокарда. Гіпертонічна хвороба 2 ст. СН 0 ст., що підтверджується довідкою МСЕК від 11 жовтня 2011 року (Т. 1, а. с. 201, 202, 203).

25 травня 2013 року ОСОБА_3 оформив нотаріально посвідчений заповіт, яким належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 35, 116). Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що ОСОБА_3 одночасно позбавив свою рідну доньку - ОСОБА_5 , позивачку у даній справі, спадщини (Т. 1, а. с. 35, 116).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (Т. 1, а. с. 113).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї кімнати, загальною площею - 32,2 кв. м., житловою - 18,8 кв.м., що належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (Т. 1, а. с. 122).

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 є відповідачка ОСОБА_2 , яка в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 15 червня 2017 року (Т. 1, а. с. 112).

05 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 жовтня 2017 року (Т. 1, а. с. 138).

05 жовтня 2017 року право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Т. 1, а. с. 82).

10 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1, а. с. 97).

Ухвалою суду від 25 червня 2018 року по справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза (Т. 1, а. с. 193 - 195).

09 листопада 2018 року справа була повернута з КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», без висновку експерта.

Ухвалою суду від 09 листопада 2018 року по справі було поновлено провадження та призначено судове засідання (Т. 1, а. с. 210).

Відповідно до довідки КУ «Міський психіатричний диспансер» від 17 грудня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під наглядом лікаря-психіатра КУ «Міський психіатричний диспансер» не перебував, за медичною допомогою не звертався (Т. 1, а. с. 241).

Ухвалою суду від 14 березня 2019 року за клопотання представника позивачки по справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза (Т. 2, а. с. 44 - 45).

Ухвалою суду від 31 січня 2020 року було поновлено провадження по справі та призначено судове засідання (Т. 2, а. с. 85).

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів № 465 від 30 жовтня 2019 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будь-який хронічний, стійкий психічний розлад не страждав. у ОСОБА_3 не виявлено клінічних ознак тимчасового функціонального розладу психіки із порушенням фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ. На період укладання та підписання заповіту від 25 травня 2013 року ОСОБА_3 був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т. 2, а. с. 124 - 131).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 складав заповіт від 25 травня 2013 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В., за місцем свого проживання, де остання йому пояснила всі права, неодноразово наголосила на них, встановила його особу, дієздатність (Т. 1, а. с. 110).

Зі змісту заповіту від 25 травня 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 особисто підписав прочитаний у голос заповіт.

З пояснень свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які були допитані в судовому засіданні під присягою, також не вбачається, що ОСОБА_3 був психічно хворою людиною та не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т. 2, а. с. 60 - 81).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Це право тісно пов`язано з особою, а тому вчинення заповіту через представника не допускається.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту.

Загальні вимоги до форми заповіту згідно з нормами ст. 1247 ЦК такі: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Цивільний Кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У ст. 1248 ЦК передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно, з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Відповідно до норм ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не знайшли свого підтвердження твердження позивачки стосовно того, що ОСОБА_3 при складанні заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або ) не міг керувати ними (ст. 25 ЦК україни).

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта про не належне сповіщення позивачки про дату, час та місце слухання справи та не надання позивачці можливість заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи і виклику експерта до судового засідання, колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що висновок судової експертизи надійшов до суду 28.05.2020 року (Т. 2, а. с. 125). Судова повістка про виклик представника позивачки адвоката Шкодіної Л.В. повернулася до суду з приміткою пошти «Адресат відсутній». За вказаних обставин, відповідно до положень ст. ст. 128, 130 ЦПК України, сторона позивачки була сповіщена про судове засідання, представник позивачки був обізнаний про судове засідання.

15 червня 2020 року представник позивачки, діюча на підставі ордеру від 09 листопада 2017 року, будучи обізнаною про дату, час і місце розгляду справи, надала заяву про оголошення перерви у справі у зв`язку з продовженням дії карантину, запровадженого на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19 та про ознайомлення з матеріалами справи.

Враховуючилист Ради суддів України №186/20 від 16 березня 2020 року, судам було рекомендовано встановити особливий режим роботи судів України, зокрема, зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня. Зокрема, судам було рекомендовано не відкладати всі судові засідання, а зменшити їх кількість протягом робочого дня та по можливості здійснювати судовий розгляд без участі сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що з 11 травня 2020 року в Україні почато перший етап послаблення карантинних обмежень, введених у зв`язку з пандемією коронавірусу, зокрема, дозволено діяльність адвокатів (відповідно до змін внесених постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04 травня 2020 року).

Крім того, згідно розпорядження голови Малиновського районного суду м. Одеси «Про дотримання заходів, спрямованих на запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 22 травня 2020 року рекомендовано: суддям під час розгляду судових справ, працівникам канцелярій, архіву та інформаційного суду при здійсненні прийому громадян, працівникам апарату суду при спілкуванні з громадянами дотримуватися заходів щодо дотримання безпечної відстані між присутніми та вжиття заходів індивідуального заходу (а.с. 33).

Отже, з 22 травня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси почав працювати у звичайному режимі, а у представника ОСОБА_1 адвоката Шкодіної Любові Василівні не було перешкод в ознайомленні з матеріалами справи та участі у судовому засіданні.

З вищевикладеного виходить, що у період з дня надходження висновку експертного дослідження - 28 травня 2020 року по день ухвалення судом першої інстанції рішення - 16 червня 2020 року у сторони позивачки було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка та його представник не були позбавлені права на звернення із заявою про проведення судового засідання у режимі відео конференції відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Суд першої інстанції правомірно визнав причини неявки в судове засідання сторони позивача неповажними.

Доводи апелянта про те, що висновок судово-психіатричної експертизи є суперечливим та порушує принцип об`єктивності дослідження колегія суддів відхиляє, оскільки вони суперечать наявним у справі доказам, а тому не мають наслідком задоволення апеляційної скарги.

За клопотанням представника ОСОБА_1 адвоката Шкодіної Любов Василівни від 25.06.2018 року ухвалою суду від 25 червня 2018 року по справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза та питання, які викладені у вищезгаданому клопотанні були відображені в ухвалі суду першої інстанції.

За правилами, передбаченими ст. ст. 102, 103, 104, 107 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта можуть бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Щодо доводів апелянта про те, що в рішенні суду відображені тільки пояснення свідків зі сторони відповідача, суд не взяв до уваги та не надав оцінку показання свідків зі сторони позивача, колегія суддів зауважує наступне.

Доводи апелянта не заслуховуються на увагу, оскільки вони зводяться до не згоди з показами свідків, їх переоцінки.

Відповідно до матеріалів справи представник ОСОБА_1 адвокат Шкодіна Любов Василівна у клопотаннях від 11.12.2017 року (Т. 1, а. с. 29) та від 04.12.2018 року (Т. 1, а. с. 218) просить допитати у якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ..

ОСОБА_2 у заяві від 17.01.2019 року просить заслухати свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ..

Судом першої інстанції були допитані свідки - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ..

Отже, при ухваленні судом першої інстанції рішення були враховані покази допитаних свідків, з яких не вбачається, що ОСОБА_3 був психічно хворою людиною та не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

З рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року вбачається, що перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Шкодіної Любов Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , є безпідставними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Шкодіної Любов Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, передбачені частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Шкодіної Любов Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Сегеди О.М. о 12 годині 40 хвилині 16 червня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе