Єдиний унікальний номер судової справи № 483/242/20
Провадження № 22-ц/812/273/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М,. Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Лівшенку О.С.,

без участі осіб, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

представника Інституту Військово-Морських Сил

Національного університету «Одеська морська академія» -

Пугача Власа Вадимовича

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2020 року, яку постановлено у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шевиріною Т.Д., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом Інституту Військово-Морських сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (далі - Інститут ВМС) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої під час виконання службових обов`язків.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2020 року вищезазначений позов залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач, будучи належним чином повідомленим про дати, час та місце судових засідань, повторно, тобто два рази підряд, не з`явився в судове засідання без поважних причин, таку пасивну поведінку позивача суд розцінив як втрату інтересу до предмету спору.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції позивач подав на неї апеляційну скаргу, в обґрунтування якої посилався на порушенням судом діючого законодавства, а тому просив про її скасувати та направлення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема зазначав, що позивач заздалегідь відповідно до ст.130 ЦПК України повідомляв суд про причини неявки та про відкладення розгляду справи, направляючи на адресу суду засобами почтового зв`язку відповідні заяви. Отримання зазначених клопотань судом не залежить від позивача.

Більш того, посилання в оскаржуваній ухвалі суду на повторну неявку представника позивача у судове засідання 01 грудня 2020 року без поважних причин не відповідає дійсності, оскільки на адресу суду було направлено клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з участю представника позивача у іншому процесу цього ж дня на 10.00 год.

Враховуючи наведене, позивач повідомив суд першої інстанції про причини неявки у судове засідання з об`єктивних обставин, що підтверджено документально.

Крім того, неявка однієї із сторін не перешкоджає розгляду справи по суті та прийняття рішення на підставі наявних доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності учасників справи, які про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, та направили заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що у лютому 2020 року Інститут ВМС звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 09 год. 00 хв. 02 квітня 2020 року.

12 березня 2020 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника Інституту ВМС (а.с.85).

Судове засідання призначене на вищезазначену дату не відбулося, у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та була призначена на 29 квітня 2020 року

Так, 29 квітня 2020 року розгляд справи було відкладено на 02 червня 2020 року у зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі( а.с.112).

27 квітня 2020 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника Інституту ВМС. Крім того, зазначено, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі на наполягає на задоволенні позову (а.с.119).

Судове засідання призначене на 02 червня 2020 року відкладено на 22 червня 2020 року, у зв`язку із викликом відповідачки та здійсненням судом запиту.

19 червня 2020 року на електронну адресу суду від позивач надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та із зазначенням останнього про підтримання своїх позовних вимог (а.с.130).

Наступне судове засідання, яке було призначене на 30 липня 2020 року, відкладено на 22 вересня 2020 року для надання представником позивача документів (а.с.152).

22 вересня 2020 року, у зв`язку з необхідністю повторного виклику представника позивача, розгляд справи відкладено на 28 жовтня 2020 року (а.с. 155).

21 жовтня на електронну адресу суду та 27 жовтня 2020 року поштовим відправленням, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на вищезазначену дату, у зв`язку із запровадженням на усій території України карантину (а.с.164-165,166- 167).

28 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду першої інстанцій визнано неповажною причину неявки позивача до суду через загальне формулювання щодо запровадження в Україні карантинних заходів без посилання на конкретні обставини, що перешкоджали представнику прибути у судове засідання або надати пояснення письмово.

У зв`язку з першою неявкою представника позивача без поважних причин, розгляд справи відкладено до 01 грудня 2020 року, а на адресу позивача направлено лист, в якому, крім іншого, роз`яснено можливість взяти участь у розгляд справи в режимі відео конференції, в тому числі поза межами приміщення суду, а також наслідки повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин (а.с. 173),який отримано ним 19 листопада 2020 року (а.с.175).

У вказану дату представник позивача повторно не з`явився, про причини не явки не повідомив (а.с. 177).

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судових засідань, повторно, тобто два рази підряд, не з`явився в судове засідання без поважних причин, тому суд розцінює пасивну поведінку позивача як втрату інтересу до предмету спору і на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України залишив позовну заяву без розгляду.

Проте з такими висновками суду колегія суддів в повній мірі не погоджується, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України також передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

В той же час, вказані норми процесуального законодавства не пов`язують можливість залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Однак наведене не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, однак звернувся з заявою про розгляд цієї справи за його відсутності.

Так, судом встановлено та таке підтверджується матеріалами справи, що мала місце повторна неявка позивача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання.

Разом з тим, судом не взято до уваги, що в надісланій заяві від 12 березня 2020 року позивач просить справу розглядати за його відсутності, а від 27 квітня, 20 травня, 19 червня 2020 року, крім вказано ним зазначено про підтримання позову в повному обсязі та наполяганні на його задоволенні.

Статті 223 та 257 ЦПК України містять імперативний припис про неможливість залишення позову без розгляду за наявності заяви позивача про розгляд справи у його відсутність. При цьому зазначені норми не містять жодних застережень щодо форми і змісту такої заяви.

Отже наявність заяви позивача чи його представника про розгляд справи у його відсутність, незалежно від того, чи було ним зазначено конкретну дату судового засідання, унеможливлює постановлення ухвали про залишення позову цієї особи без розгляду.

В оскаржуваній ухвалі відсутнє обґрунтування яким чином неявка представника позивача, за наявності заяви про розгляд справи за його відсутності, перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

З огляду та викладене, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів вважає необґрунтованим, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - постановлену з порушенням норм процесуального права.

За такого, аргументи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права є слушними

Зважаючи на матеріали справи, яка тривалий час перебуває на розгляду у суді, колегія суддів прийшла до переконання, що позивач не відмовлявся в будь-який опосередкований спосіб від своїх позовних вимог і в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази про втрату його інтересу до власного позову, а відтак, судом першої інстанції використаний процесуальний засіб у вигляді залишення позовної заяви без розгляду, який не є пропорційним і обмежує права позивача, який мав обґрунтовані сподівання на розгляд справи та постановлення судом першої інстанції рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить висновку, що ухвала суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, а тому, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368,374, 379, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» - Пугача Власа Вадимовича задовольнити.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 18 лютого 2020 року.