КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №366/1053/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/7206/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Мостової Г.І., Суханової Є.М., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

04 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Іванківського районного суду Київської області із позовом, де просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку ( доходу ), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що з 18 квітня 2008 року позивачка і відповідач перебували у шлюбі.

Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із матір`ю.

13 серпня 2014 року рішенням Іванківського районного суду Київської області шлюб було розірвано.

При цьому, 07 червня 2013 року рішенням Іванківського районного суду Київської області стягнуто аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 30% від заробітку ( всіх видів доходу ), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 13 березня 2013 року, до досягнення дитиною трьох років.

Обґрунтовує свої позовні вимоги, посилаючись на зміни в законодавстві, а саме: мінімальний розмір аліментів на одну дитину збільшився з 30 % до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а другий син - ОСОБА_3 досягнув віку трьох років.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки з всіх видів його заробітку ( доходу ) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 травня 2018 року, до досягнення дітьми повноліття.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Припинено стягування аліментів з ОСОБА_1 на користь позивачки на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке провадиться згідно рішення Іванківського районного суду Київської області по справі № 366/728/13 від 07 червня 2013 року.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що згідно рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 серпня 2014 року шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем, - розірвано.

Спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення ними повноліття, залишено на вихованні матері.

Відновлено відповідачу його дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ( а.с. 5 ).

Відповідно до рішення Іванківського районного суду Київської області від 07.06.2013 року стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 30% заробітку (всіх видів доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 13 березня 2013 року, до досягнення дитиною трьох років ( а.с.6 ).

З свідоцтв про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що їх батьками є позивачка та відповідач ( а.с. 7, 8 ).

Правовими підставами для задоволення заявлених вимог місцевим судом зазначені положення ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

При цьому, просить скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Суд, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, позивачка і відповідач є батьками двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 8 ).

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 07 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивачки на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 30% заробітку ( всіх видів доходу ), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 13 березня 2013 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивачки на її утримання під час вагітності та проживання з нею дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 30% заробітку ( всіх видів доходу ), щомісяця, починаючи з 13 березня 2013 року і до досягнення дитиною трьох років ( а.с. 6, 128, 135 ).

13 серпня 2014 року рішенням Іванківського районного суду Київської області шлюб, який зареєстрований 18 квітня 2008 року між сторонами, розірвано.

Відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_7 - ОСОБА_1 .

Спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення ними повноліття, залишено на вихованні матері ( а.с. 5 ).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Дитятківської сільської ради Іванківського району Київської області від 02 травня 2018 року №374, неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають разом з матір`ю ( а.с. 9 ).

У зв`язку із змінами в сімейному законодавстві та досягненням одним із синів віку трьох років, 04 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Іванківського районного суду Київської області із названим позовом ( а.с. 1-2 ).

Ухвалюючи судове рішення по справі про задоволення заявлених позовних вимог, місцевий суд, з точки зору суду другої інстанції, не в повній мірі дослідив матеріали справи та не врахував ту обставину, що відповідач, на підставі виконавчого листа №367/6046/17, виданого 23.05.2018 року Ірпінським міським судом Київської області, сплачує аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходу боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 12 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 70-71 ).

Відтак, суд першої інстанції не врахував положення статті 182 СК України, згідно якої при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, наявність у платника аліментів інших дітей.

При вирішенні заявлених апеляційних вимог суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне правове обґрунтування.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків ( частина друга статті 51 Конституції України ) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і ( або ) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних батьків, доньки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, які мають суттєве значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відтак, з огляду на викладене, суд першої інстанції не врахував положення статті 182 СК України, згідно якої при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, наявність у платника аліментів інших дітей.

Враховуючи встановлені обставини, положення зазначених норм матеріального права, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, ухвалив судове рішення, з порушенням зазначених норм матеріального та ст.ст. 5, 10-13, 79-82, 263 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 174 ЦПК України, ст. 182 Сімейного кодексу України, на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про визнання позовних вимог відповідачем в суді першої інстанції згідно заяви від 28 листопада 2018 року, яка ним не подавалась ( а.с. 38 ), відсутність майна на праві власності та інших активів, найм житла, з точки зору суду другої інстанції, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог у повному об`ємі, як того просить ОСОБА_1 .

Відтак, суд другої інстанції дійшов висновку про необхідність зміни оскаржуваного судового рішення в частині розміру аліментів, на підставі положень ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про визначення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей позивачки у розмірі 1/3 частки з всіх видів заробітку ( доходу ) відповідача, щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 травня 2018 року, до досягнення дітьми повноліття.

При цьому, доводи позивачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, щодо безпідставного поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та безпідставного відкриття апеляційного провадження, заздалегідь невірних обставин справи, на які посилається апелянт, неповажність пропуску строку на апеляційне оскарження, жодна причина подання відповідачем додаткових доказів у цій справі поза пропущеним процесуальним строком є заздалегідь неповажною та неприйнятною ( а.с. 104-110 ), з точки зору суду другої інстанції, не є правовою підставою для відмови апеляційних вимог, які суд визнав законними та обґрунтованими.

Зазначені твердження, окрім цього, суперечать положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої відповідач має право, зокрема, на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Іванківського районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в частині їх розміру змінити та викласти перший та другий абзац резолютивної частини наступним чином.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з всіх видів його заробітку ( доходу ) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 травня 2018 року, до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Г.І. Мостова

Є.М. Суханова