Справа № 755/4752/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Лопатинська Є.Г.,

представник відповідача - не з`явився,

представник третьої особи - адвокат Ющенко О.О.,

представник третьої особи - Сатиря Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Київське шляхово-будівельне управління №27», Товариство з обмеженою відповідальністю «Казантип-15», про визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до суду пред`явив позов до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації з вимогами: «Визнати за ОСОБА_1 право на користування житловим приміщенням за адресою:: АДРЕСА_1 », що є предметом позову.

23 березня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

06 травня 2021 року до суду надійшов відзив на позов від Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрацій з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, наголосили, що спірний житловий будинок не переданий до сфери управління Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та КП «Керуюча компанія Дніпровського району міста Києва» не здійснює обслуговування вищевказаного будинку, укласти договір найму житлового приміщення з позивачем не має правових підстав. Враховуючи те, що спірний будинок не належить до комунальної власності територіальної громади містка Києва та не переданий до сфери управління Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, тому районна адміністрація ніяким чином не порушує права позивача щодо користування житловим приміщенням та вважає себе неналежним відповідачем.

14 травня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача - адвоката Лопатинської Є.Г. з викладенням своїх міркувань та заперечень щодо висловленої відповідачем позиції відносно відсутності правових підстав для пред`явлення вимог до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та обраного позивачем способу захисту для відновлення порушених прав.

14 травня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи - Товариства з додатковою відповідальністю «Київське шляхово-будівельне управління №27» Ющенко О.О., за змістом пояснень представник заявляє про відсутність з боку третьої особи заперечень проти задоволення позовних вимог.

24 травня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Казантип-15» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

24 травня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та доказів долучених до позову, додатково пояснила, що

Представник відповідача - Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позов разом з клопотанням про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 в судовому засіданні висловила свою позицію на підтримку позовних вимог, просила позов задовольнити, наголосила, що позивач правомірна на відповідній правовій підставі заселився та протягом тривалого часу користується кімнатою АДРЕСА_1 , що підтверджується долученими до позову доказами, з боку третьої особи жодних претензій чи то заперечень відносно його права на це житлове приміщення не існує.

Представник третьої особи - ОСОБА_3 судовому засіданні висловив свою позицію на підтримку позовних вимог, просив позов задовольнити, наголосив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Казантип-15» є управляючою компанією житлового будинку АДРЕСА_1 , позивач є мешканцем його будинку, щомісячно оплачує кошти на утримання будинку та не має заборгованості по оплаті житло-комунальних послуг.

Таким чином, вислухавши учасників цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 33 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до п. 3 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 (далі Правила) реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Положеннями ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачені підстави для відмови в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання.

Орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Як з`ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 18 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою щодо реєстрації місця проживання, долучивши до заяви наступні документи: заява про реєстрацію місця проживання від 18.11.2020 року; заява про зняття з реєстрації місця проживання від 18.11.2020 року; паспорт громадянина України; військовий квиток; ордер №89 від 17.10.2007 року ВАТ «Київське -шляхово будівельне управління №27»; довідка №47 від 16.11.2020 року; договір найму на проживання у житловому приміщені житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 11 Правил реєстрації місця проживання орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , 18 листопада 2020 року Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської райдержадміністрації було прийнято рішення про відмову у реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Підстава про відмову у реєстрації місця проживання - згідно пункту 11 «Правил реєстрації місця проживання» подано не повний пакет документів, а саме: відсутній ордер на житлове приміщення виданий Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 25.05.2005 року №859 «Про будинок АДРЕСА_1 ». Згідно п.3 вищевказаного розпорядження Дніпровську районну у місті Києві державну адміністрацію зобов`язано у встановленому порядку видати ордери на жилі приміщення мешканцям, які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку, відсутня відмітка у військовому квитку про взяття на військовий облік.

Відповідно до підстав та предмету позову, ОСОБА_1 пред`являючи позов до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації просить суд ухвалити рішення, яким визнати за собою, ОСОБА_1 , право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 », обираючи спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням позивач має за мету відновлення порушеного права на вільний вибір місяця проживання та його реєстрацію, яке закріплене в Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ст.16 ЦК України. Водночас особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким, на свій розсуд, а цілком конкретним способом захисту свого порушеного права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором (п.5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Виходячи із загального обсягу доказів, долучених до позову, судом встановлено, що 17 жовтня 2007 року Відкритим акціонерним товариством «Київське шляхово- будівельне управління №27» на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер за №89 на зайняття житлового приміщення - кімнати 28, кв. АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 25.05.2005 р. №859 «Про будинок АДРЕСА_1 » визнано жилим будинком з загальними квартирами.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 « Про питання організації управління районами в місті Києві», будинок по АДРЕСА_1 до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не передавався.

Згідно з актом прийому-передачі від 08.08.2019 балансоутримувач житлового будинку АДРЕСА_1 передав спірний будинок з балансу Товариства з додатковою відповідальністю «Київське- шляхово-будівельне управління №27» на баланс управляючої компанії ТОВ «КАЗАНТИП-15» .

31 жовтня 2007 року між ВАТ «Київське шляхово-будівельне управління №27» та ОСОБА_1 укладено Договір на проживання у житловому приміщенні житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до предмету договору Балансоутримувач надає у користування (найм) житлове приміщення: кімнату під номером АДРЕСА_1 , забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, а також утримання прибудинкової території, а Наймач приймає вище згадане житлове приміщення у користування та бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційна до займаної площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Балансоутримувачем за цим договором найму житлового приміщення з балансоутримувачем будинку, а саме ВАТ «Київське шляхово-будівельне управління №27» за адресою АДРЕСА_1 .

01 липня 2019 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Київське- шляхово-будівельне управління №27» та ОСОБА_1 укладено Договір на проживання у житловому приміщенні житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , строк дії договору погоджений сторонами - діє протягом 3-х років, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. У разі, якщо жодна із сторін не заявить про намір розірвати цей договір за місяць до даті його припинення цей договір вважається подовженим на той самий строк та тих же умовах.

Згідно акту приймання передачі житлового будинку АДРЕСА_1 передачі від 08 серпня 2019 року будинок переданий з балансу ТОВ «Київське шляхове-будівельне управління 27» на баланс ТОВ «Казантип -15».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Підставою заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та правову підставу вимог, а також зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Обґрунтованість позовних вимог, а відтак наявність підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві визначається судом крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Оцінивши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку щодо їх належності та допустимості, з урахуванням обраного позивачем способу захисту, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суд з позовом про визнання права користування житловим приміщенням, проте відповідач не оспорює право позивача на проживання в житловому приміщенні, не оспорюється факт видачі ордеру на заселення в кімнату № НОМЕР_1 , квартири АДРЕСА_1 , який видано ВАТ «Київське шляхово-будівельне управління №27», будинок де проживає позивач не належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та не переданий до сфери управління Дніпровської райдержадміністрації, тому відсутні підстави вважати, що Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, діючи як орган місцевого самоврядування в межах своєї компетенції та повноважень, визначених чинним законодавством, порушує права позивача на користування житловим приміщенням.

Зі змісту позовних вимог, а також норм матеріального права, які просять застосувати позивач, вбачається, що останніми фактично пред`явлений позов про визнання права користування яке відповідачем визнається , а отже відсутній предмет спору.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України)

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України)

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Київське шляхово-будівельне управління №27», Товариство з обмеженою відповідальністю «Казантип-15», про визнання права користування житловим приміщенням, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного та керуючись, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 2 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтями 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Київське шляхово-будівельне управління №27», Товариство з обмеженою відповідальністю «Казантип-15», про визнання права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

С у д д я