Єдиний унікальний номер 610/3823/18
Номер провадження 22-ц/804/1756/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Новікової Г.В., Хейло Я.В.,

при секретарі судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з сімейних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб служби у справах дітей Балаклійської районної державної адміністрації та служби у справах дітей Зміївської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 25 березня 2021 року (головуючий у 1 інстанції Лебеженко В.О.),

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогами про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Позов обґрунтовувала тим, що після розірвання шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки не приймає участі у вихованні дитини та не забезпечує розвитку дитини, так як має заборгованість із сплати аліментів.

26 квітня 2019 року ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області позовну вимогу про збільшення розміру аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини залишено без розгляду.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 25 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Судом встановлено, що відповідач жодного разу не відвідав сина в навчальних закладах, також не приймав участі у вихованні дитини за місцем проживання.

Згідно висновків суду підтверджені обставини щодо існування заборгованості в ОСОБА_2 із сплати аліментів. Також в судовому засіданні підтверджений висновок органу опіки та піклування, який вважав доцільним позбавити відповідача батьківських прав.

Разом з тим, суд виходячи із часткової сплати відповідачем аліментів зробив висновок про його намагання фінансово підтримувати сина.

Та суд першої інстанції дійшов висновку про те, що батько виявляє інтерес до дитини та в силу об`єктивних обставин намагається забезпечити добробут сина, що спростовує доводи позивача про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина та не дає підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, через те, що судом не повно з`ясовані обставини якими позивач обґрунтовувала позов та висновки суду не відповідають обставинам справи. В обґрунтування скарги заявник посилалася на всі ті обставини які становили зміст позовних вимог, додатково зазначивши що судом не враховано всі доводи позивача та інтереси малолітньої дитини.

На час розгляду справи відзивів до суду не надходило.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення особи яка падала апеляційну скаргу та представника позивача, за відсутності відповідача повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином, також за відсутності представника відповідача, клопотання якого про відкладення розгляду справи залишено без задоволення та за відсутності третіх осіб, які заявляли про розгляд справи без них, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в шлюбі народився ОСОБА_4 , батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /копія свідоцтва про народження а.с.12/.

17 травня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /заочне рішенням Балаклійського районного суду Харківської області а.с.13/.

22 червня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 16 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття /заочне рішенням Балаклійського районного суду Харківської області а.с.14/.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 18 липня 2018 року № 341 за адресою АДРЕСА_1 проживають 5 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (сестра), ОСОБА_6 (батько), ОСОБА_7 (мати)/а.с.15/.

Згідно довідок від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеними особами /а.с.16-17/.

Згідно Актів обстеження умов проживання № 117 та 118 від 03 серпня 2018 року батько дитини з сім`єю в квартирі АДРЕСА_2 не проживає та не бере участі у вихованні дитини /а.с.18-19/.

Відповідно до довідки ДНЗ «Колосок» в період часу з 01 травня 2014 року ОСОБА_2 жодного разу не відвідав сина в дитячому садку та не цікавився життям сина /а.с.20/.

В заяві від 25 квітня 2019 року ОСОБА_2 надав згоду на позбавлення його батьківських прав та на зміну Прізвища і по-батькові свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.74/.

Згідно довідки від 01 грудня 2014 року ОСОБА_2 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що перемістився з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_3 /а.с.78/.

У висновку Балаклійської районної Державної адміністрації Харківської області від 24 квітня 2019 року йдеться про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.80-82/.

20 червня 2019 року укладено шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_9 /копія свідоцтва про шлюб а.с.138/.

За період сплати аліментів з 2017 року по 2019 року за виконавчим провадженням відкритим на підставі виконавчого листа № 610/1249/16-ц з ОСОБА_2 відраховано 32 727,52грн /відомість НКМЗ від 20 січня 2020 року а.с.162/.

Згідно акту обстеження від 13 грудня 2019 року ОСОБА_10 разом з дітьми переїхали в селище Слобожанське Зміївського району та актами від 28 червня 2020 року і від 27 лютого 2021 року за цією адресою біологічний батько дитини не з`являвся та сином не цікавився /а.с.182, 229, т.2 а.с.62/.

У Висновку Зміївської районної державної адміністрації Харківської області від 02 жовтня 2020 року йдеться про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 /том 2 а.с.16-17/.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції повно встановив обставини у справі та вірно застосував норми матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керуючись статтями 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, вважав, що хоч відповідач протягом тривалого часу належним чином не виконував своїх батьківських обов`язків, проте позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків та є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька так і для дитини, та позбавлення батьківських прав щодо батька який виявляє інтерес до дитини та намагається частково дбати про добробут дитини не ґрунтується на законі та не буде якнайбільше відповідати інтересам дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, пунктом 2 якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом наведеної норми ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьків прав на виховання дитини, захист її інтересів та інших прав, які їм надані до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, та вирішальним для результатів розгляду даної справи будуть обставини, що характеризують ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Встановлені в даній справі обставини вказують на те, що після розлучення батьків син залишився проживати з мамою, яка саме виконувала обов`язки по забезпеченню необхідного рівня життя дитини та не надала доказів, які би вказували на звернення з питань утримання дитини до батька, який відповідає за сина за законом, та який знехтував потребами дитини. Аргументи заявниці щодо відсутності перешкод з її боку в спілкуванні з сином не підкріплені жодним доказом, та навпаки спростовані відзивом відповідача від 06 лютого 2020 року згідно якого позивач ігнорувала чисельні прохання відповідача щодо зустрічі з сином.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батька, чого в ході судового розгляду не підтверджено.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Щодо обставин справи, також відсутні докази з приводу відсутності бажання батька на спілкування з дитиною.

З огляду на зміст наведених норм апеляційний суд вважає, що наявність заборгованості по аліментах не має вирішального значення для вирішення цього спору та сама по собі часткова несплата аліментів не являється підставою для позбавлення відповідача батьківських прав та не свідчить про свідоме ухилення батька від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини.

Разом з тим, не є беззаперечною підставою для позбавлення батьківських прав висновок Зміївської районної державної адміністрації Харківської області в якому йдеться про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно положень частини 5, 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які мають стосунок до справи та суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини.

Висновок наявний в справі не розкриває у повному обсязі, в чому саме проявляється негатив від збереження відповідачем зв`язків із сім`єю, чи покращить умови для фізичного і духовного розвитку дитини. У ньому не наведено підстав та доводів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Також висновок не містить даних про проведену цим органом роботу по врегулюванню конфлікту, чи наявний контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків, та не містить відомостей щодо відсутності піклування батька про сина після вжитих заходів.

У той же час, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вона не змогла повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб сторони надавали пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень. Сторони беззаперечно мали можливість ознайомитися із змістом позовної заяви і матеріалами справи та реалізувати належні їм процесуальні права.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 25 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 червня 2021 року.

Судді: