КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня» про визнання права на отримання інформації, визнання незаконною бездіяльності щодо ненадання інформації та зобов`язати надати інформацію.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом, який обґрунтованотим, що він отримав травму на виробництві, внаслідок чого проходив лікування у відповідача, на яке витратив власні кошти.

З метою відшкодувати коштів позивач звернувся з запитом до відповідача про надання інформації, при цьому вказував, що відповіді не отримував.

Позивач просив:

- визнати право позивача на отримання від Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» інформації: стосовно того, що входить у поняття «витратні матеріали комплект №17»; про перелік необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним лікарсько-консультативною комісією закладу, про кількість та дози медичних препаратів, які були призначені за період лікування в офтальмологічному відділенні та не фінансувалися за рахунок бюджету.

- визнати незаконною бездіяльність Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» стосовно ненадання вказаної інформації.

- зобов`язати Комунальну організацію «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» надати вказану інформацію.

В січні 2020 року позивач звернувся із заявою про збільшення позовних вимог.

Зазначав, що довготривала протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у не наданні йому запитаної інформації та спроби ухилитись від її надання викликала раніше і викликає наразі психічне напруження та душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, тобто призводить до моральної шкоди.

Тому, окрім іншого, позивач просив суд:

- визнати право позивача на отримання від Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» інформації стосовно того, що входить у поняття «витратні матеріали комплект №17» (повну розшифровку витратних матеріалів, які входять до комплекту №17);інформації про перелік необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним лікарсько-консультативною комісією закладу, про кількість та дози медичних препаратів, які були призначені за період лікування в офтальмологічному відділенні та не фінансувалися за рахунок бюджету;завірених належним чином копій всіх листків призначень, які видавались стосовно мене за період мого лікування у відповідача; завірену належним чином копію історії хвороби, що була складена відносно мене за період мого лікування у відповідача;

- визнати незаконною бездіяльність стосовно ненадання позивачу вказаної інформації.

- зобов`язати відповідача надати вказну інформацію.

- стягнути з Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00грн.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 17 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаними судовим рішеннями, позивач подав апеляційну скаргу.

Зазначає, що судом невірно з`ясовано обставини справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, відмову в задоволенні позову вважає необґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що ОСОБА_1 була надана належно оформлена відповідь на запитувану інформацію, доводи позовної заяви та апеляційної скарги вважає необґрунтованими.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав свою позицію, інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було повідомлено про результат розгляду запиту ОСОБА_1 , позивачем не надано доказів наявності протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, та завдання йому моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у відповідності до акту №5 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, ОСОБА_1 , який працював у відокремленому підрозділі «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», останній отримав травму (а.с.11-16), у зв`язку з чим лікувався з 26 листопада 2018 року по 10 грудня 2018 року у Комунальній організації «Олександрівська клінічна лікарня», з діагнозом «перелом стінок орбіти ліворуч» (а.с.17).

У зв`язку з тим, що у відповідності до листа від 19 червня 2019 року від Управління виконавчої дирекції фонду у Запорізькій області в якому зазначено, що заявник не надав всіх необхідних документів для відшкодування шкоди (а.с.4), 09 вересня 2019 року позивач звернувся до відповідача з запитом про надання інформації стосовно того, що входить у поняття «витратні матеріали комплект №17» (повну розшифровку витратних матеріалів, які входять до комплекту №17);інформації про перелік необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним лікарсько-консультативною комісією закладу, про кількість та дози медичних препаратів, які були призначені за період лікування в офтальмологічному відділенні та не фінансувалися за рахунок бюджету.

24 вересня 2019 року адміністрацією Олександрівської клінічної лікарні м. Києва було направлено лист-відповідь на запит позивача за № б/н від 09 вересня 2019 року листом за вих. № 1977/01/02 від 24 вересня 2019 року за наступною адресою (зазначеною у запиті): АДРЕСА_1 (копія листа-відповіді за вих. № 1977/01/02 міститься в матеріалах справи).

Заявнику було роз`яснено, «що лікарем Олександрівської клінічної лікарні м. Києва в кожному конкретному випадку виписується індивідуальний перелік лікарських засобів та виробів медичного призначення необхідний для проходження пацієнтом відповідного лікування.

Інформація щодо місця придбання та вартості лікарських засобів та виробів медичного призначення (перелік яких відповідає зазначеному позивачем у запиті), що були необхідні для лікування заявника в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва невідома, оскільки необхідні для проведення лікування лікарські засоби та вироби медичного призначення були надані заявником особисто.

Крім того, жодним нормативно-правовим актом не визначено поняття «витратні матеріали комплект №17»».

Позивач повторно звертався до відповідача з запитом, про надання вище зазначеної інформації, проте відповідач стверджує, що станом на 21 січня 2020 року на адресу Олександрівської клінічної лікарні м. Києва інформація про надходження такого листа до відділення також не надходила.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», а саме до вимог до звернення, зазначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

На підставі ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Місцевий суд зазначив, що 19 червня 2019 року та повторно 28 жовтня 2019 року позивач звернувся з листом до відповідача, на що відповідачем було надано відповідь від 24 вересня 2019 року та повторно 05 грудня 2019 року.

Таким чином, висновки суду першої інстанції з приводу того, що вимоги Закону України «Про звернення громадян» відповідачем не було порушено, оскільки позивача було повідомлено про результат розгляду його запиту є вірними.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування вищевказаного.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження понесення ОСОБА_1 моральної шкоди та жодним чином не обґрунтована вина відповідача у вказаній позивачем моральній шкоді.

Враховуючи, що відсутній факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, відсутня протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, та в не наданні відповіді на звернення позивача, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «22» червня 2021 року.

Головуючий

Судді: