Справа № 303/1085/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готри Т.Ю., Собослоя Г.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Монич В.О., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебували у шлюбі до січня 2020 року. Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є студентом першого курсу денної форми навчання Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Вказувала, що відповідач не надає сину належної матеріальної допомоги, не виявляє до нього батьківської уваги та турботи. Вона в свою чергу не має можливості самостійно забезпечити здобуття дитиною освіти.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2021 року в задоволенні позову, відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що відповідачем не було надіслано їй відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим вона не мала можливості надати додаткові докази та пояснення по справі. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справ, надав перевагу доводам відповідача та дійшов до хибних висновків. Зазначає, що хоч син навчається на денній формі навчання та перебуває на державному утриманні, однак, він забезпечений тільки спецодягом. Формений одяг, взуття, нижня білизна, засоби гігієни, додаткова література купляється за її рахунок. Відповідач не надає матеріальної допомоги та не бажає брати участь в утриманні сина, який потребує матеріальної допомоги.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів, з дня вручення копії цієї ухвали, для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію вказаної ухвали суду ОСОБА_2 , за його заявою, було надіслано на електронну адресу 31.05.2021, ОСОБА_1 отримала таку 03.06.2021, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції. Вказує, що ним надсилався відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про що свідчить квитанція з Укрпошти, а тому такі доводи є безпідставними. Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність матеріального забезпечення їх сина, який навчається, то зазначає, що ОСОБА_3 перебуває на військовій службі, забезпечений всім необхідним за рахунок держави, він постійно знаходиться на навчанні і тільки два рази на рік може іти у відпустку і може знаходитися вдома. Оскільки син постійно перебуває на навчанні та не проживає з позивачкою, то вона не має права на стягнення аліментів на сина, а сам він не звертався з позовом про стягнення таких, тобто його влаштовує матеріальна допомога, яку він йому надає.

Крім того вказує, що позивачкою не вказано ні в позові, ні в апеляційній скарзі про те, що крім сина ОСОБА_3 , в них є ще син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання якого, за рішенням суду, з нього стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню внаслідок наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином сторін, навчається на безоплатній основі та є курсантом першого курсу денної форми навчання факультету ракетних військ і артилерії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, що стверджується довідкою №36 від 21.01.2021 (а.с. 5).

З вказаної довідки також вбачається, що ОСОБА_3 забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівними документами розмірах.

Позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/3 частини його доходів посилалася на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги сину, хоча той потребує такої.

Однак на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 не представила суду будь-яких доказів потреби в отриманні матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, зокрема наявністю понесених нею витрат на навчання сина, на проїзд до навчального закладу, проживання, придбання навчальної літератури та інше. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на повному державному забезпеченні.

Крім того позивачкою не надано доказів про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу сину, в період навчання, у вказаному розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 стверджує, що він не ухиляється від матеріального утримання сина ОСОБА_3 , який навчається. На підтвердження чого надає квитанції про переказ коштів сину.

Також ОСОБА_2 вказував, що крім сина ОСОБА_3 у них є ще неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на якого, за рішенням суду, ним сплачуються аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не доведено наявність понесених нею витрат на навчання сина, який перебуває на денній формі навчання з повним державним забезпеченням.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку наявним доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального та процесуального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Приймаючи до уваги викладене та керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 24 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: