Справа № 727/2753/21
Провадження № 2/727/1150/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Танасійчук Н.М.

при секретарі Желик І.Ю.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Ляхович Р.М.

третьої особи Кушнірук Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач Виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; Комунальне некомерційне підприємство «Обласний спеціалізований будинок дитини» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В позові посилається на те, що на обліку в службі у справах дітей міської ради та Чернівецькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді перебувають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з тіткою ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 .

Матір дітей:- ОСОБА_6 померла, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( актовий запис по смерть від 27.01.2021 року № 246, складений Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано- Франківськ)

Виконавчим комітетом, як органом опіки та піклування, на заяву громадянки ОСОБА_6 вже приймалось рішення від 27.03.2018 року №156/7 про надання висновку до суду щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до характеристики малолітнього ОСОБА_7 , виданої Чернівецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 14 від 10.02.2021 року громадянин ОСОБА_2 до школи не приходив, навчанням і вихованням дитини не цікавився.

Згідно з характеристиками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданих Чернівецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 16 від 04.02.2021 року ОСОБА_2 з сім`єю не проживає, ні утриманням , ні вихованням своїх дітей не займається , навчанням не цікавиться , зв`язок з класним керівником не підтримує.

Відповідно до інформації Шевченківського відділення поліції ЧВП ГУНП від 21.02.2018 року ОСОБА_2 веде антигромадський спосіб життя, вживає алкогольніф напої , має неохайний зовнішній вигляд. Протягом 2017 року він двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ст.. 178 КУпАП.

Крім того дільничими офіцерами поліції неодноразово проводилися профілактичні бесіди з ОСОБА_2 щодо недопущення ведення відповідачем аморального способу життя, виносилися рекомендації щодо працевлаштування, однак позитивного результату це не принесло, оскільки вказаний громадянин продовжує вести антигромадський спосіб життя.

Станом на сьогоднішній день громадянин ОСОБА_2 свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, із заявою та документами про повернення діте й на виховання не звертався, не створив належні умови для проживання та виховання дітей, фактично жодної участі у вихованні та утриманні дітей не приймає.

Вказує, що батько дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 без постійного місця проживання, веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням малолітніх дітей, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дітей.

Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання дітей у розмірі 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи інфляційні показники, до досягнення дітьми повноліття.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вказав, що він не взмозі дбати про дітей, тому що зловживає алкоголем.

Представник третьої особи - Чернівецький міський центр Соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді - Ляхович Р.М. в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги позивача.

Третя особа ОСОБА_5 також позовні вимоги просила задовольнити.

Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є батьком малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження ( а.с.11-12)

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ( а.с.10) .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 01/02-24/693 від 23 березня 2021 року орган опіки та пікування виконавчого комітету Чернівецької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.4-5).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 02.04.2018 року № 01/02-24/733 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків Орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-8).

Як вбачається з рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці з ОСОБА_2 вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей ( а.с.14-16)

Як вбачається з листа першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці , протягом всього терміну перебування на виконанні вказаного виконавчого провадження боржником аліменти не сплачувалися, заборгованість по сплаті аліментів не погашалася ( а.с.17)

Згідно розрахунку про розмір заборгованості по виплаті аліментів, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів , станом на 18.12.2014 року складає 9600 грн (а.с.18).

Згідно листа ДНЗ « Малюк» підписаного директором Л.К. Іванчиком , за весь період навчання та перебування дітей в дошкільному навчальному закладі вихователі батька не бачили, він жодного разу не з`являвся і не приймав участі у вихованні синів ( а.с.24)

Згідно інформації № 31 від 15 лютого 2018року у загальноосвітній школі І -ІІІ ступенів с. Вашківці Сокирянського району навчалися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час навчання батько дітей - ОСОБА_2 , жодного разу не навідував навчальний заклад , не приймав участі у житті, вихованні та навчанні своїх синів ( а.с.25)

Відповідно до характеристики від 10.02.2021 року ОСОБА_3 , 2007 року народження, позитивно характеризується адміністрацією Чернівецької загальноосвітньої школи №14. ( а.с.26).

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 № 01-12/59 від 04.02.2021 року , останній позитивно характеризується адміністрацією школи № 16.( а.с.27).

Відповідно до листа ОСОБА_5 , остання звертається до голови комісії з питань захисту прав дитини з повідомленям, що разом з нею проживають діти її сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . А батько дітей - ОСОБА_2 не цікавиться дітьми, не дбає про них та своєю неадекватною поведінкою може завдати шкоди їх фізичному та психологічному здоров`ю ( а.с.29)

Згідно з статтею 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Положеннями статті 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За частиною четвертою статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей.

Судом встановлено, що батько дітей не приділяє належної уваги розвитку своїх дітей, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню: не піклується про фізичний і духовний їх розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зовсім не спілкується з ними та не створює умов для отримання дітьми належного виховання.

При вирішенні справи, суд приходить до висновку, що батько своїм байдужим, зневажливим ставленням до сім`ї , негативно впливає на виховання дітей.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не забезпечує їх необхідним, не виявляє турботу, що в судовому засіданні було визнане відповідачем, а тому позов підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то слід вказати про наступне.

Згідно ч.2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

На даний час мінімальний розмір аліментів у зв`язку зі змінами у законодавстві не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідачки на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, зокрема те, що позивач просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі.

Виходячи з того, що відповідач повинен забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; враховуючи, що значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання на ліки, а також в ході розгляду справи не встановлено наявності у відповідача обмежень в його працездатності, отже він спроможний працювати та отримувати заробіток (дохід), а тому суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1200 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі, суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці.

Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини.

На підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 26 лютого 2021 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідачки необхідно стягнути на користь Держави судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 980,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 150, 155, 164, 165, 166, 182, 184 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; Кушнірук Ганна Володимирівна про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав по відношенні до його малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 1200 (одній тисячі двісті ) гривень щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: