Справа № 158/1739/18 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В.
Провадження № 22-ц/802/697/21 Категорія: 3 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання - Вакіна Д.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 , поданою від його імені представником ОСОБА_4 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

19 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок за категорією господарств відносився до колгоспного двору.

Після смерті діда та баби він став головою та єдиним власником даного колгоспного двору, оскільки проживав та був там зареєстрований, однак належним чином зареєструвати своє право власності не є можливим, оскільки в Жидичинській сільській раді Ківерцівського району Волинської області відсутні будь-які дані про передачу земельної ділянки під будинком йому у власність.

Ураховуючи наведене, просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 від імені особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення і ухвалити нове - про відмову в позові.

Учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

У судовому засіданні представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Позивач та його представник апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 необхідно закрити з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Тобто, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку із чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/112 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц.

Предметом спору у даній справі є вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який за категорією господарств відносився до колгоспного двору і після смерті діда та баби він став головою та єдиним власником даного колгоспного двору, оскільки проживав та був там зареєстрований.

Судом першої інстанції зазначена обставина також встановлена.

Звернення до суду з позовом зумовлено відсутністю можливості оформлення правовстановлюючого документа на це майно у зв`язку із відсутністю в сільській раді будь-яких документів про передачу позивачу у власність земельної ділянки під будинком.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи, а у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Першочерговим при вирішенні апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, є питання того, чи порушенні законні права та інтереси вказаної особи ухваленим судом рішенням, яке апелянт оскаржує.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на судове рішення суду першої інстанції, апелянт вказав, що він нарівні із позивачем набув право на спадщину після смерті баби ОСОБА_5 , яка померла у червні 1991 року .

Після смерті баби право на спадщину виникло у його матері - ОСОБА_6 , яка померла у червні 2019 року , а він прийняв спадщину після неї.

Такі твердження апелянта є безпідставними та спростовуються наступним.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовувалися будь-якими правами на спадщину, а посилання в позові лише на право власності, як останнього і єдиного голови колгоспного двору.

Самостійна мотивація у рішенні суду з посиланням і на спадкове право - не впливає на правильність оскаржуваного рішення.

Крім того, відповідно до вимог ст.525 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Якщо апелянт вважав спадкоємцем після смерті баби свою матір, то днем відкриття спадщини є ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто день смерті ОСОБА_5 згідно свідоцтва про смерть.

Жодних доказів про право ОСОБА_6 чи ОСОБА_3 на спірний будинок, як на спадкове майно - апелянт не надав.

При цьому, станом на 24.10.2018 - дату ухвалення рішення у цій справі, ОСОБА_6 була жива, жодних заперечень щодо ухваленого рішення суду не подавала і права власності на спірний будинок не оформляла.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуваним рішенням не порушено права та інтереси скаржника ОСОБА_3 , оскільки останній не надав належних, допустимих та достовірних доказів про наявність у нього законного права та інтересу на спірний об`єкт нерухомого майна.

Апеляційний суд зауважує, що суд має забезпечити додержання основних принципів процесуального права, зокрема, принципу рівності учасників процесу, принципу диспозитивності та щодо реалізації права на звернення до суду в установленому законом порядку всіх учасників розгляду з додержанням правил всіх стадій розгляду. Отже, особа, яка подала апеляційну скаргу, хоча і не брала участі при розгляді справи судом першої інстанції, не може мати привілеїв стосовно реалізації своїх прав в порівнянні з іншими учасниками судового розгляду.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи, змісту зазначених норм процесуального законодавства, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 , подана від його імені представником ОСОБА_4 розгляду по суті не підлягає, у зв`язку із чим апеляційне провадження по ній підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 362, 381, 389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 , поданою від його імені представником ОСОБА_4 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді