КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/2116/19 Головуючий у суді І інстанції Марчук О.Л.
Провадження № 22-ц/824/1455/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя особа - Ксаверівська сільська рада Васильківського району Київської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Ксаверівська сільська рада Васильківського району Київської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2020 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Судової незалежної експертизи України з попередженням їх про кримінальну відповідальність за статями 384, 385 КК України, ана вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1. чи відповідає фактичне землекористування правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_1 , кадастровий номер :01:030:0032, площею 0,3321 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та нормативно-правовим актам? Якщо ні, то у чому полягають невідповідності? Чи відповідає фактична площа вказаної земельної ділянки та її фактичне місцезнаходження правовстановлюючим документам і документації із землеустрою на дану земельну ділянку?

2. чи є порушення меж (або накладання) земельної ділянки ОСОБА_1 , кадастровий номер :01:030:0032, площею 0,3321 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 із суміжною земельною ділянкою ОСОБА_3 , кадастровий номер :01:030:0035, площею 0,85 га для ведення підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?

У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено. Оплату проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_3 . Попереджено сторін про наслідки, що передбачені статтею 109 ЦПК України. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що для з`ясування обставин щодо фактичного землекористування спірними земельними ділянками сторін, що безумовно має значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити такі обставини неможливо та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань, а тому у справі слід призначити земельно-технічну експертизу, проведення якої доручититій же судово-експертній установі, де було проведено попереднє експертне дослідження.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи і порушення норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам частини першої статті 104 ЦПК України, оскільки в її мотивувальній чистині суд не навів жодних підстав та мотивів для висновку про необхідність призначення повторної відповідної експертизи. За клопотанням представника позивача вже була проведена земельно-технічна експертиза на підставі ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 2 жовтня 2019 року і в матеріалах справи міститься висновок експерта № СЕ-1201-1-1131.19 від 28 серпня 2020 року, який не досліджувався судом, тому відсутні підстави вважати, що він є неповним, неясним, необгрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи чи таким, що викликає сумніви в його правильності. Питання, які ставилися на вирішення експерту, визначалися судом, а сторони, маючи можливість запропонувати додаткові питання, які, у разі їх актуальності щодо предмету спору, могли бути поставлені експерту, не запропонували додаткові питання. Незважаючи на це, суд першої інстанції призначив ще раз судову земельно-технічну експертизу, не зазначивши при цьому, яку саме: додаткову чи повторну. Крім того, в оскаржуваній ухвалі про призначення повторної експертизи на вирішення експерта виносяться по своєму змісту питання, відповіді на які вже містяться у висновку експерта № СЕ-1201-1-1131.19 від 28 серпня 2020 року.

Позивач вказала, що в ухвалі про призначення експертизи не наведено жодних мотивів, з яких суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі у зв`язку з призначенням експертизи, а недотримання порядку призначення проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. У випадку зупинення провадження у справі на час проведення експертизи, яка призначена з порушенням порядку призначення, за відсутності підстав для її проведення та при наявності не дослідженого висновку експерта такої самої експертизи, розгляд справи з високою вірогідністю може бути фактично паралізованим ще на рік.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що починаючи з 9 квітня 2019 року на розгляді Васильківського міськрайонного суду Київської області у порядку загального позовного провадження перебуває позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Ксаверівська сільська рада Васильківського району Київської області, в якому позивач просила усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, кадастровий номер :01:030:0032, площею 0,3321 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 знести (демонтувати) зведені паркани (бетонний та з металевої сітки) по всій довжині її земельної ділянки, а також перенести на 1 метр від межі самочинно збудовану господарську будівлю та туалет, а у випадку неможливості такого перенесення - знести (демонтувати) їх. Крім того, просила усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_3 знести (демонтувати) зведений на її земельній ділянці паркан (з металевої сітки).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 2 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивача - ОСОБА_7 у справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Судової незалежної експертизи України з попередженням їх про кримінальну відповідальність за статями 384, 385 КК України, а на вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1. чи відповідає фактичне землекористування правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 , кадастровий номер :01:030:0005, площею 0,155 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та нормативно-правовим актам? Якщо ні, то у чому полягають невідповідності? Чи відповідає фактична площа вказаної земельної ділянки та її фактичне місцезнаходження правовстановлюючим документам і документації із землеустрою на дану земельну ділянку?

2. чи є порушення меж (або накладання) земельної ділянки ОСОБА_2 , кадастровий номер :01:030:0005, площею 0,155 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 із суміжною земельною ділянкою ОСОБА_1 , кадастровий номер :01:030:0032, площею 0,3321 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?

3. чи відповідає фактичне розташування паркану, який на місцевості відмежовує земельну ділянку ОСОБА_2 , кадастровий номер :01:030:0005, площею 0,155 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку ОСОБА_8 , кадастровий номер :01:030:0032, площею 0,3321 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відносно їх меж згідно із технічною документацією? Якщо ні, то у чому полягають невідповідності? На чиїй саме земельній ділянці фактично розміщено даний паркан та на якій відстані від спільних меж сумісних земельних ділянок згідно із технічною документацією?

4. чи відповідає фактичне землекористування правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_3 , кадастровий номер :01:030:0035, площею 0,85 га для ведення підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та нормативно-правовим актам? Якщо ні, то у чому полягають невідповідності? Чи відповідає фактична площа вказаної земельної ділянки та її фактичне місцезнаходження правовстановлюючим документам і документації із землеустрою на дану земельну ділянку?

5. чи є порушення меж (або накладання) земельної ділянки ОСОБА_3 , кадастровий номер :01:030:0035, площею 0,85 га для ведення підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 із суміжною земельною ділянкою ОСОБА_1 , кадастровий номер :01:030:0032, площею 0,3321 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?

6. чи відповідає фактичне розташування паркану, який на місцевості відмежовує земельну ділянку ОСОБА_3 , кадастровий номер :01:030:0035, площею 0,85 га для ведення підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку ОСОБА_1 , кадастровий номер :01:030:0032, площею 0,3321 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відносно їх меж згідно із технічною документацією? Якщо ні, то у чому полягають невідповідності? На чиїй саме земельній ділянці фактично розміщено даний паркан та на якій відстані від спільних меж суміжних земельних ділянок згідно із технічною документацією?

Оплату проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 . Попереджено сторін про наслідки, що передбачені статтею 109 ЦПК України. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

З матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2020 року до суду першої інстанції надійшов висновок судового експерта Судової незалежної експертизи України Клівак О.В. № СЕ-1201-1-1131.19 від 28 серпня 2020 року за результатами проведеної комплексної судової земельно-технічну експертизи у цивільній справі № 362/2116/19, в якому містяться відповіді на всі шість питань, що ставилися судом на вирішення відповідної експертизи.

В подальшому, ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 про призначення комплексної земельно-технічної (нової) експертизи відмовлено.

18 листопада 2020 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала клопотання про призначення у справі додаткової комплексної земельно-технічної експертизи.

Суд першої інстанції, розглянувши дане клопотання в підготовчому судовому засіданні, дійшов висновку, що для з`ясування обставин щодо фактичного землекористування спірними земельними ділянками сторін є необхідність в спеціальних знаннях у галузі землеустрою, без яких встановити такі обставини неможливо та сторонами не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань, тому є підстави для призначення у справі земельно-технічної експертизи, проведення якої доручити тій же судово-експертній установі, де було проведено попереднє експертне дослідження.

Однак із таким висновком суду колегія суддів повністю погодитися не може з наступних підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі(рішення ЄСПЛ у справі «Фрідлендер проти Франції» «Федіна проти України»від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року)

У рішенні ЄСПЛ у справі «Дульський проти України» зазначено, що очевидне безпідставне призначення судової експертизи є порушенням наведених приписів, що має наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи, у тому числі права на розгляд справи судом встановленим законом, у розумний строк, тому у такому випадку перегляд цієї ухвали, з урахуванням взаємозв`язку правомірності зупинення провадження як наслідку призначення у справі судової експертизи, та її скасування є виправданим, а також таким, що ґрунтується на засадах верховенства права.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

За правилами статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

У відповідності до частини першої статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Положеннями статті 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.

Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.

Окрім того, відповідно до пункту 3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

При цьому неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12, від 17 вересня 2014 року в справі № 6-131цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження 61-7835сво19).

Таким чином питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 8 листопада 2018 року справі № 910/14672/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 910/9394/17 та від 26 жовтня 2018 року у справі № 910/9971/17.

Зі змісту оскаржуваної ухвали місцевого суду вбачається, що вона не відповідає вищевказаним вимогам законодавства, оскільки в її мотивувальній чистині не наведено достатніх підстав та обгрунтованих мотивів для висновку про необхідність призначення відповідної земельно-технічної експертизи.

Так, обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 полягали в тому, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно захопили частину її земельної ділянки шляхом недотримання меж земельних ділянок та встановлення парканів (бетонний та з металевих сіток) на земельній ділянці позивача, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду за відновленням порушених відповідачами прав на володіння і користування своєю земельною ділянкою.

Тобто, предметом доказування у даній справі є обставини щодо факту порушення меж суміжних земельних ділянок та захоплення частини земельної ділянки позивача, а також визначення розміру (площі), конфігурації земельної ділянки, захопленої, на думку позивача, відповідачами шляхом встановлення парканів (бетонний та з металевих сіток).

З матеріалів справи вбачається, що у справі була проведена комплексна земельно-технічна експертиза на підставі ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 2 жовтня 2019 року і в матеріалах справи міститься висновок експерта № СЕ-1201-1-1131.19 від 28 серпня 2020 року, який не був предметом дослідження в підготовчому судовому засіданні, тому підстави вважати, що він є неповним, неясним, необгрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи чи таким, що викликає сумніви в його правильності, відсутні.

Встановлено, що матеріали справи містять письмові докази, які давали можливість суду проводити розгляд пред`явленого позову по суті з урахуванням заявлених вимог позивача і заперечень відповідачів, в тому числі на підставі висновку експерта № СЕ-1201-1-1131.19 від 28 серпня 2020 року, а у випадку необхідності, за результатом дослідження вказаного висновку, суд в подальшому міг призначити додаткову чи повторну експертизу.

Незважаючи на викладене, суд першої інстанції повторно призначив земельно-технічну експертизу, яка не стосується предмету доказування у справі за заявленими позовними вимогами, не зазначивши при цьому, яку саме: додаткову чи повторну експертизу слід провести тій же самій судово-експертній установі, в якій було проведено попереднє експертне дослідження.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд також не перевірив, чи не ставляться на вирішення судового експерта питання, які за своїм змістом є тотожними питанням, відповіді на які вже містяться у висновку експерта № СЕ-1201-1-1131.19 від 28 серпня 2020 року, зокрема, щодо порушення меж (або накладання) земельних ділянок сторін.

Вирішуючи заявлене клопотання сторони відповідача та призначаючи фактично додаткову експертизу, суд першої інстанції не обгрунтував необхідність її признання, адже в ухвалі відсутні посилання на будь-які обставини, що давали підстави для сумнівів щодо повноти чи ясності висновків первинної експертизи, а сам судовий експерт не був викликаний та допитаний за клопотанням представника відповідача в судовому засіданні 6 листопада 2020 року.

Враховуючи, що висновок первинної експертизи не досліджувався судом, мотиви стосовно проведення земельно-технічної експертизи з істотним порушенням процесуальних норм, які регулюють порядок призначення і проведення судової експертизи оскаржуване судове рішення не містить і доказів того, що висновок експерта є неповним, неясним, неправильним або недостатньо обґрунтованим відсутні, то висновок суду першої інстанції про призначення повторної експертизи у справі є передчасним.

Суд не врахував, що наявність дійсної потреби у спеціальних знаннях та неможливість правильного вирішення спору по суті за відсутності висновку експерта, як і доцільність зупинення провадження у справі на час проведення експертизи, мають бути належним чином обґрунтовані у відповідній ухвалі. Суд мав чітко зазначити які саме спеціальні знання необхідні для вирішення питань, які пропонується поставити на вирішення експертизи, чому саме суд самостійно не може вирішити такі питання, та які саме фактичні дані, що входять до предмету доказування, з урахуванням наявних у справі доказів не можуть бути встановлені при вирішенні відповідного спору без призначення ще однієї судової експертизи у справі.

Досліджуючи сукупність передбачених частиною першою статті 103 ЦПК України обставин, за яких суд призначає експертизу, колегія суддів зазначає, що обставини даного спору, з урахуванням змісту постановлених перед експертом питань, доводів позовної заяви і відзивів на неї та принципу змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд, безумовно не вимагають повторного залучення фахівця, який має спеціальні знання у певній галузі, а висновок такої експертизи не буде мати для суду наперед встановленого значення, оскільки оцінюється у сукупності з іншими доказами у справі (стаття 110 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, не встановивши обставини справи, характер спірних правовідносин та зміст позовних вимог, дійшов необґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання представника відповідача про призначення повторної судової земельно-технічної експертизи.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо призначення судової земельно-технічної експертизи та зупинення провадження у справі є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2020 року скасувати, справу № 362/2116/19 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній