ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/778/20
Провадження №2/477/49/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та до публічного акціонерного товариства Укртелеком про визнання права власності на будинок,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі в травні 2020 році первісно звернулися до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання за ними права власності на Ѕ частину житлового будинку за кожним, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог вказували, що після 25 листопада 2005 року ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , купила у ОСОБА_3 Ѕ частину зазначеного житлового будинку, а 07 грудня 2005 року вона зареєструвала придбану нерухомість в комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації».

В подальшому вирішила приватизувати земельну ділянку, площею 0,07 га, необхідну для обслуговування житла, проте з`ясувала у реєстратора, що за вказаною адресою в с. Миколаївське зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за відкритим акціонерним товариством «Укртелеком».

Далі вона отримала від місцевої сільської ради рішення про присвоєння її нерухомості нової адреси по тій же вулиці - № будинку АДРЕСА_2 , але це не допомогло у реєстрації права власності, оскільки реєстратор не може зареєструвати право власності на нерухомість через неспівпадання даних про нерухомість в первинних документах, тому просили визнати за ними право власності за кожним на 1/2 частину даного житлового.

Під час розгляду справи за клопотанням позивачки, ухвалою суду від 27 листопада 2020 року до участі в справі було залучено в якості співвідповідача ВАТ «Укртелеком».

Залучений відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову щодо вимог до ВАТ «Укртелеком» через їх необґрунтованість.

В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивачі надали заяву з проханням розглядати справу без її участі і задовольнити позов.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

25 листопада 2005 року між громадянкою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого перша продала, а ОСОБА_1 купила Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

07 грудня 2005 року куплена нерухомість була нею зареєстрована в комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації по ј частині будинку за кожним.

В той же час, в подальшому, під час вирішення питання про приватизацію земельної ділянки, необхідно для обслуговування житлового будинку було з`ясовано, що за такою ж адресою зареєстровано нежитлове приміщення за ПАТ «Укртелеком».

Рішенням Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області житловій нерухомості, належній ОСОБА_1 та її сину, була присвоєна нова адреса - АДРЕСА_2 .

В той же час, все ж оформленню права власності на земельну ділянку, необхідну для будівництва та обслуговування житлового будинку заважає неналежна первісна реєстрація будинку оскільки за однією адресою зареєстровані два об`єкти.

Із матеріалів інвентарних справ по будинкам, витребуваних судом із комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, вбачається наступне.

Відповідно до документації інвентарної справи № 4585 житловий будинок по АДРЕСА_2 мав дві частини і належав двом власникам

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по Ѕ частині кожному.

Так, рішенням № 5-г від 30 січня 2001 року Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за ОСОБА_4 визнано право власності на іншу Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_2 . Цією ж сільською радою 22 січня 2002 року йому, на підставі цього рішення, було оформлено свідоцтво про право власності.

Іншим рішенням № 4 від 21 листопада 2002 року Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за ОСОБА_3 визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_2 цього села. Цією ж сільською радою 22 листопада 2005 року їй, на підставі цього рішення, було оформлено свідоцтво про право власності.

Своє право власності вона зареєструвала належним чином в БТІ.

В подальшому, між ОСОБА_3 та позивачкою був укладений зазначений вище договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку і 07 грудня 2005 року за позивачкою та її неповнолітнім сином було зареєстровано право власності за кожним на ј частину будинку АДРЕСА_2 .

Із інвентаризаційної справи № 5006 вбачається, що рішенням Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 45 від 15 жовтня 2004 року за ВАТ «Укртелеком» (правонаступник ПАТ «Укртелеком») передано о власність нежитлове приміщення загальною площею 38,30 кв.м. по АДРЕСА_2 , а 05 листопада 2004 року оформлено право власності на будівлю, яке тоді ж було зареєстроване в БТІ.

Таким чином з документів вбачається, що дійсно, сільською радою було визнано право власності на два різних нерухомих об`єкта з однією й тією ж адресою.

Таким чином, слід зробити висновок, що сільською радою при передачі у власність ВАТ «Укртелеком» будівлі на АДРЕСА_3 , їй був присвоєний номер 63, хоча ще раніше сільською радою були прийняті рішення про передачі у власність ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 іншого будинку по АДРЕСА_3 .

Відповідно ст. 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути і визнання права.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Також, за ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Крім того, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Куплене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житло має окремий вхід, окрему територію обслуговування, йому присвоєна окрема адреса, і тому суд вважає можливим визнати право власності за позивачкою та її сином на житловий будинок.

Визнання права власності на будинок суд вважає належним способом захистувід встановлених порушень.

За викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину за кожним на житловий будинок з господарськими та побітовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 27 лютого 2021 року.

Суддя Р.В. Козаченко