РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 566/502/19

Провадження № 22-ц/4815/246/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Бу ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Волошиним Іллею Васильовичем на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 07 серпня 2019 року (ухвалене у складі судді Феськова П.В.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернувся до Млинівського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18 травня 2012 року Бу ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з Бу ОСОБА_2 , актовий запис №20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Після державної реєстрації шлюбу вона змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». 22 листопада 2017 року позивач набув громадянства України згідно Указу Президента України №385/2017. Від спільного подружнього життя дітей не мають. Відповідач на той час тимчасово проживала за межами України (у Ліванській Республіці), а тому у сторін по справі не було можливості прийти до спільного рішення та подати заяву про розірвання шлюбу до органів реєстрації актів цивільного стану. Починаючи з лютого 2019 року, шлюбні відносини між ними суттєво погіршились, що в кінцевому результаті привело до фактичного їх припинення. На час подання позову проживали окремо. Стверджує, що сім`я розпалась остаточно, примирення неможливе. Просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 07 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зареєстрований 18 травня 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №20 розірвано.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що шлюбні відносини подружжя не підтримує протягом тривалого часу. Заходи для збереження сім`ї сторонами не вживалися. Шлюбні стосунки фактично припинені. Подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_11 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального права. Про наявність вказаного рішення відповідач дізналася лише у грудні 2020 року. Заперечує про наявність у матеріалах справи заяви про розгляд справи за її відсутності та про визнання позову в повному обсязі. А наявна у матеріалах справи заява була адресована не суду, а відділу державної реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області та в подальшому була відкликана. Вказує, що у матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, виплати поштового переказу форми № 119, які направлялися обом учасникам спору на адресу зареєстрованого спільного місця проживання, проте вручалися не особисто, а за довіреністю. Проте вона нікому не надавала довіреності, яка б уповноважувала будь-яку іншу особу отримувати кореспонденцію на її ім`я. Наголошує, що суду було відомо, що вона тимчасово проживає за кордоном, проте суд не вжив заходів спрямованих на належне її повідомлення про судове засідання. Судом не з`ясовано фактичних взаємин подружжя, а тому суд підійшов до вирішення справи формально. Наголошує. що має намір зберегти сім`ю та прикласти для цього відповідні зусилля. Тимчасові негаразди у сімейному житті в першу чергу зумовлені нестабільною ситуацією в Ліванській Республіці, де подружжя проживало разом, а вона наразі має постійну роботу. Суд не вжив заходів для примирення сторін, а неповідомлення про розгляд справи позбавило її можливості звернутися із відповідною заявою.

З наведених міркувань представник ОСОБА_3 ОСОБА_11 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У поданому відзиві ОСОБА_9 просить відхилити апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 18 травня 2012 року сторонами у справі було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим того ж дня.

22 листопада 2017 року позивач набув громадянства України згідно Указу Президента України №385/2017.

Від спільного подружнього життя сторони дітей не мають, що останніми не заперечується.

У позовній заяві ОСОБА_4 зазначає, що подати спільну заяву про розірвання шлюбу до органів реєстрації актів цивільного стану не було можливості, оскільки Бу ОСОБА_2 перебувала за межами України (у Ліванській Республіці).

По суті спору пояснює, що починаючи з лютого 2019 року, шлюбні відносини суттєво погіршилися, що в кінцевому результаті привело до фактичного їх припинення.

Подальшого сенсу відновлювати сімейні відносини немає, оскільки як у нього, так і у відповідача на ґрунті різних поглядів на сімейне життя, розвинулася неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, що унеможливлює подальше перебування у шлюбі. Такому стану їхніх стосунків передували періодичні конфлікти, які позбавили їх почуттів прихильності та любові один до одного, взаємоповаги та взаєморозуміння, що є передумовою для подружніх відносин. У них зникло бажання піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

На даний час проживають окремо. Їхня сім`я розпалась остаточно, примирення неможливе, а шлюб між ними є формальним, у зв`язку з чим позивач просить його розірвати.

У своїй заяві від 27 березня 2019 року відповідачка не заперечувала проти розірвання шлюбу (а.с. 6).

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

За результатами розгляду справи, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, прийшов до правильного висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї сторін є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Здійснення судом заходів до примирення подружжя, у тому числі надання сторонам передбаченого положеннями ЦПК строку на примирення, є правом суду, а не обов`язком та застосовується судом виходячи з наявності у подружжя дітей, їх взаємин та інших обставини їхнього життя.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Додатково пояснив, що розірвання шлюбу вже зареєстроване компетентними органами Ліванської республіки, а оскарженням рішення про його розірвання відповідач переслідує майнові інтереси.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, відсутність у сторін спільних дітей, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують, носять формальний характер.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України,, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Волошиним Іллею Васильовичем залишити без задоволення, а рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 07 серпня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.