Справа № 932/4939/21
Провадження №2-о/932/100/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі головуючого судді Лукінової К.С.

при секретарі Івановій А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

23.06.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, де заінтересованою особою зазначений ОСОБА_2 . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 01.12.2013 року по 10.04.2019 року вона проживала із ОСОБА_2 , вони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні стосунки не склались і вона вимушена була перестати проживати з ним. З 18.03.2021 року по теперішній час відношення ОСОБА_2 не неї та членів його родини до неї стало жахливим, спричинявся психологічний тиск на неї: в соціальних сітях публікує її фото в оголеному вигляді; погрожує їй, пише гидкі нецензурні смс, переслідує її, стежить за нею, руйнує її майно, постійно розмальовує краскою ворота її дому; дзвонить її друзям та розповідає гидкі несинитниці; погрожує спадити її дім, каже, щоб вона померла. Просиал суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким заборонити йому наближатись до неї на дистанцію меншу, ніж 100 метів, вести листування, телефонні переговори, контактувати, в тому числі через третіх осіб.

В судовому засідання заявниця подану заяву підтримала та зазначила, що прямих доказів вчинення насильства з боку ОСОБА_2 відносно неї немає, але скритий номер телефону їй дзвонить вночі, ОСОБА_2 під вигаданими ніками або від її імені публікує об`яви в мережі інтернет, що принижують її, його машина постійно перебуває під її домом, він забрав дитину, хапав її за руки, коли вона приїхадла до нього додому до дитини і не віддав дитину.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вважав заяву необгрунтованою та пояснив, що жодних подібних дій він не вчиняв, дитина проживає з ним, жодного разу насильства по відношенню до заявниці не вчиняв і цьому немає відповідних доказів, вважає, що ця заява подана для того, щоб заявниця забрала дитину і він не міг до них підійти.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну дитину ОСОБА_4 , 2014 року народження. З їх слів вони проживали разом, але проживання припинено.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.п.6, 8 ч.1 ст.1 Закону України"Про запобігання та протидію домашньому насильству" кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

З матеріалів справи та наданих сторонами пояснень не знайшло свого підтвердження та доказів факту завдання заявниці домашнього насильства та матеріали справи таких доказів не містять.

При цьому суд не може прийняти надані заявницею роздруківки з мережі інтернет в якості доказів, оскільки з них не можливо встановити особу, що здійснювала листування та публікації та ця особа не пов`язана з особою ОСОБА_2 належними та допустимими доказами.

Згідно з п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Статтею 26 вказаного Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Так, судом не виявлено будь яких ризиків вчинення насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 .

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

За правилами ст. 350-5 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні заяви належить відмовити.

В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 350-1-350-8 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя К.С. Лукінова