П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року

м. Рівне

Справа № 565/89/21

Провадження № 22-ц/4815/866/21

Головуючий в Кузнецовському міському суді

Рівненської області: суддя Незнамова І.М.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 13 год. 17 хв. 18.03.2021 у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 23.03.2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Стиль Д";

представники учасників справи:

позивача адвокат Мудрак Олександр Сергійович і ОСОБА_2 ;

відповідача ОСОБА_3 і адвокат Халізова Анжеліка Олександрівна;

за участі: учасники справи та їх представники не з`явилися в судове засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" адвоката Халізової Анжеліки Олександрівни на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_4 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" (далі ТОВ "Стиль Д") про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що з 21 серпня 2020 року вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем, працюючи на посаді продавця непродовольчих товарів. 09 січня 2021 року приблизно о 12 годині під час дії обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 до магазину зайшов чоловік без медичної маски, яка передбачала б захист рота та носа від зовнішніх контактів. Натомість у нього на обличчі був зав`язаний шарф. Через відсутність у клієнта засобу індивідуального захисту позивач відмовилася його обслуговувати. Того ж дня біля 16 години 30 хвилин керуючий магазином ОСОБА_5 , зайшовши в приміщення крамниці, почала кричати, принижувати і примушувати заповнити надрукований текст заяви про звільнення з роботи за угодою сторін. При цьому посилалася на відмову продавця обслуговувати зазначеного клієнта, який є її знайомим і, як правило, здійснює значні покупки. Через те, що стосовно неї вчинено психологічний тиск, а тому, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, заповнила представлений бланк заяви. Однак вважала, що на момент заповнення заяви волевиявлення на звільнення з роботи за угодою сторін вона не мала. 16 січня 2021 року її не допустили до робочого місця, а також ознайомили з наказом №224-к від 14 січня 2021 року, яким з нею розірвано трудові відносини.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано наказ відділу кадрів ТОВ "Стиль Д" №224-к від 14 січня 2021 року "Про припинення трудового договору (контракту)" з ОСОБА_4 незаконним і скасовано.

Поновлено позивача на роботі на посаді продавця непродовольчих товарів Національної дирекції "Захід" ТОВ "Стиль Д".

Стягнуто із відповідача на користь ОСОБА_4 10 687, 65 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 908 гривень судового збору.

Рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача на роботі та стягнення 5 468, 10 гривень як заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, які полягали у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

На її обґрунтування зазначалося про залишення судом без уваги того, що у грудні 2020 року до роботодавця зверталася позивач за роз`ясненнями щодо звільнення без відпрацювання чотирнадцятиденного строку. Якраз за обставинами справи припинення з нею трудових відносин збігається із її наміром розірвати трудовий договір за угодою сторін. Тобто наведене судом не було перевірено і не досліджувалося взагалі. При цьому між сторонами існувала домовленість про звільнення ОСОБА_4 з 15 січня 2021 року, що підтверджено її заявою, де власноручно заповнила бланк Також вона вказувала про відсутність претензій до роботодавця. Ці обставини стверджені і показаннями свідка ОСОБА_5 , а також вона особисто написала заяву про видачу їй трудової книжки та направлення поштою на її адресу.

Вважає, що судом залишено без уваги правові позиції, що висловлені Верховним Судом у постановах від 19 вересня 2019 року у справі №813/4037/16, від 31 серпня 2020 року у справі №359/5905/18.

Щодо висновків суду про відсутність вільного волевиявлення позивача, то заявник з ними не погоджується. Посилається на те, що незгода ОСОБА_4 із оспорюваним наказом, про що вказується на його зовнішній стороні, висловлена нею після досягнення сторонами трудового договору згоди про припинення трудових відносин. Тобто суперечить суті анулювання домовленості про звільнення за угодою сторін, що може мати місце лише до винесення наказу і зі згоди обох сторін.

На думку представника відповідача, обставини відсутності волевиявлення позивача, які суд уважав встановленими, не є доведеними належним чином. Так, на обґрунтування висновку суду відсутні докази, а самі по собі пояснення ОСОБА_4 з приводу дзвінка на "гарячу лінію" роботодавця не свідчать про наявність такого факту. Тим більше, ці обставини не стосуються предмета спору.

Звертає увагу на те, що після її поновлення на роботі 18 березня 2021 року з 19 березня 2021 року вона перебувала на лікарняному до 09 квітня 2021 року. Тоді ж її було звільнено за власним бажанням, тобто після поновлення на роботі жодного дня вона не пропрацювала, що свідчить, на думку заявника, про відсутність наміру перебувати у трудових відносинах із роботодавцем з самого початку фактичного відновлення у правах.

З приводу предмета доказування, то вважає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення використав неналежні та недопустимі докази, а саме покликання на скаргу покупця як на підставу для звільнення не ґрунтується на доказах, оскільки реквізит "Резолюція" є формою доручення конкретному виконавцю до виконання. Тобто цей факт не є доказом у розумінні цивільного процесуального законодавства.

Окрім того, судом неповно з`ясовано обставини примусу та психологічного тиску керуючого магазином щодо позивача, а існування самого примусу є недоведеним. При цьому зазначала про те, що ОСОБА_4 до правоохоронних органів про застосування до неї заходів психологічного тиску і примусу не зверталася. Тобто висновки суду зроблено на припущеннях, а тому не повинні бути враховані судом.

З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове про відмову ОСОБА_4 в позові до ТОВ "Стиль Д" визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У поданому відзиві позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки вільного волевиявлення ОСОБА_4 на розірвання трудового договору із роботодавцем з мотивів укладення угоди сторін не було, а її було примушено під психологічним тиском підписати бланк заяви про звільнення з роботи.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для висновку про законність звільнення позивача, тому позов ОСОБА_4 задоволено, визнано незаконним і скасовано оспорюваний наказ, поновлено її на роботі та стягнуто із ТОВ "Стиль Д" на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Як з`ясовано судом, і ці обставини вбачаються із копії витягу наказу "Про прийняття на роботу" №5489-к від 20.08.2020 та не оспорюються сторонами, 21 серпня 2020 року між ОСОБА_4 та відповідачем укладено трудовий договір, за умовами якого позивач прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів Національної дирекції "Захід" ТОВ "Стиль Д" з окладом (тарифною ставкою) 31, 25 гривень.

В подальшому, 09 січня 2021 року, позивачем заповнено бланк заяви, адресованої начальнику відділу кадрів ТОВ "Стиль Д" Махінько А.В. (яка уповноважена відповідно до наказу відповідача №18 від 30 січня 2018 року приймати рішення з кадрових питань та видання (підписання) відповідних кадрових наказів по підприємству), де зазначалося про звільнення її з займаної посади за угодою сторін з 15 січня 2021 року.

14 січня 2021 року роботодавцем видано наказ №224-к, яким звільнено з 15 січня 2021 року позивача з посади продавця непродовольчих товарів на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Вважаючи, що її особисте право на працю є порушеним через примушування роботодавцем з застосуванням психологічного тиску до написання заяви про звільнення за угодою сторін, у січні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_4 з позовом до ТОВ "Стиль Д" про визнання звільнення незаконним та скасування наказу про розірвання трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Згідно із ст.ст. 3, 51, 21, пунктом 1 ч. 1 ст. 36, ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, в т.ч. правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підставою припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів бере до уваги те, що звільнення за угодою сторін означає, що між роботодавцем та найманим працівником досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк. Тобто відмінною рисою цієї підстави припинення трудового договору від інших, передбачених Кодексом законів про працю України, випливає із самого її формулювання: спільна згода роботодавця і працівника на розірвання трудових відносин. Між тим, як обґрунтовано зазначав суд, вільного волевиявлення позивача, як сторони трудового договору, на звільнення за угодою сторін насправді не було.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом того, що в грудні 2020 року позивач зверталася до роботодавця за роз`ясненнями з тим, щоб звільнитися за власним бажанням без попереднього відпрацювання двох тижнів, то з ними погодитися не можна. Так, будь-яких доказів з приводу такого звернення матеріали справи не містять, а відповідач їх не надав. У разі ж його існування усне звернення за роз`ясненнями про звільнення у грудні 2021 року із розірванням трудового договору 15 січня 2021 року за угодою сторін не можна вважати таким, що перебуває у причинному зв`язку, оскільки оспорюване звільнення відбулося за інших обставин, - які вказують про відсутність волевиявлення працівника на припинення трудових відносин.

Твердження автора апеляційної скарги про незастосування правових позицій, які підлягали застосуванню, а саме постанов Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №813/4037/16 та від 31 серпня 2020 року у справі №359/5905/18, не заслуговують на увагу через те, що вони регулюють інші правовідносини, які не є подібними до спірних. Тобто ці покликання заявника є надуманими і голослівними.

Не можна погодитися і з аргументами представника відповідача про недоведеність відсутності волевиявлення ОСОБА_4 на припинення трудового договору, адже цей факт підтверджено доказами, які досліджені та перевірені судом попередньої інстанції. Так, 09 січня 2021 року незабаром після оголошення роботодавцем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" працівникам крамниці про заборону відпускати товар клієнтам без засобів індивідуального захисту до магазину увійшов чоловік без медичної маски, який не відреагував на відповідне зауваження позивача. ОСОБА_4 з цих міркувань відмовилася продати йому продукцію. Згодом того ж дня у відповідь на це він звернувся до "гарячу лінію" ТОВ "Стиль Д", де поскаржився на відмову в обслуговуванні. Ці обставини підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_6 , яка також працювала продавцем та знаходилася в приміщенні магазину.

З застереження, зробленого 16 січня 2021 року власноручно позивачем в оспорюваному наказі при ознайомленні з ним, видно, що не згодна із рішенням роботодавця; заяву про звільнення було написано під психологічним тиском керуючого магазином "Простор" ОСОБА_5 .

За змістом скріншоту екрану мобільного телефону в групі "ProStorятка 8005", з дослідженням якого в судовому засіданні погодилася і керуючий магазином ОСОБА_5 , остання зробила такий допис: "Індив. засоби власного виробництва допускаються в усіх установах? шось не нравиться, обоє мені на стіл заяви на звільнення і сидите дома правила диктуєте ОСОБА_7 , обом роздрукуй заяви, я підпишу".

Поготів, як правильно зауважив суд, на бланку заяви про звільнення в графі "Резолюція" вказується як на підставу для звільнення за угодою сторін "Скарга покупця на гарячу лінію у відмові в обслуговуванні", що очевидно не відповідає трудовому законодавству.

При цьому ОСОБА_5 у судовому засіданні сама підтвердила, що 13 січня 2021 року на "гарячу лінію" роботодавця подзвонила ОСОБА_4 з повідомленням про незаконність її звільнення, тобто теж свідчить про незгоду позивача із звільненням за угодою сторін.

Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Норми статей 76, 12, 81 ЦПК України вказують, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1.)письмовими, речовими і електронними доказами;

2.)висновками експертів;

3.)показаннями свідків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 9 Конвенції міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою України 4 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

На думку апеляційного суду, наведені докази у їх сукупності повністю спростовують заперечення ТОВ "Стиль Д" проти вимог позивача, детально та послідовно свідчать про застосування відповідачем до ОСОБА_4 заходів, які суперечать трудовому законодавству, відсутність вільного волевиявлення на припинення трудових відносин за угодою сторін і є підставою для визнання оспорюваного звільнення незаконним та задоволення решти вимог.

Решта доводів апеляційної скарги визнаються колегією суддів також необґрунтованими і тому до уваги не беруться.

З приводу стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то його обчислено з додержанням вимог закону та обставин справи. Так, враховано те, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 складала 248, 55 гривень, а кількість робочих днів вимушеного прогулу 43 одиниці. Тому, помноживши відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" 248, 55 гривень на 43 робочих дні, суд правильно отримав 10 687, 65 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_4 .

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для прийняття постанови про відхилення апеляційної скарги відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" адвоката Халізової Анжеліки Олександрівни залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 березня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М.Ковальчук