Номер провадження: 22-ц/813/2709/21
Номер справи місцевого суду: 946/750/20
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л.І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

У провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання батьківства.

26.06.2020 від представника позивача адвоката Радіонової О.Ф. до суду надійшла заява про забезпечення позову, яку вона 02.07.2020 року уточнила та просила:

- тимчасово заборонити виїзд за кордон на постійне місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 13.11.2019 року (орган видачі 5119), батьками якого зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (до ухвалення остаточного рішення у цивільній справі № 946/750/20);

- тимчасово заборонити відповідачці по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 (колишня: АДРЕСА_1 ), ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вивозити дитину за кордон на постійне місце проживання до ухвалення остаточною рішення у цивільній справі № 946/750/20.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Радіонової Оксани Федорівни про забезпечення позову було відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції вмотивовано тим, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-151 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України.

04 вересня 2020 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2020 року, відповідно до якої позивач просить скасувати вказану ухвалу та задовольнити заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції про відмову у вжитті заходів забезпечення позову була постановлена з суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що як батько хвилюється за дитину та не може допустити того, щоб дитина виїхала бозна куди і проживала у бозна яких умовах, і була позбавлена піклування батька. Відсутність актового запису про позивача, як про батька дитини, позбавляє його права у повному обсязі виконувати свої батьківські права та обов`язки, а якщо відповідачка вивезе дитину за кордон, позивач взагалі не зможе цього робити. У зв`язку з чим, вважає, що у суду були всі підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Вказує, що оскаржувану ухвалу постановлено без належної та об`єктивної оцінки заяви у зв`язку з чим ухвала є необґрунтованою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.11.2020 року провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання батьківства було відкрито.

Ухвалою від 06.11.2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Радіонова О.Ф. апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, з подальшим вирішенням питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідач та третя особа до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавали та не заявляли.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд, відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття забезпечення позову виходив з того, що що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-151 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №643/5842/16-ц та від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати виїзд за кордон його сина ОСОБА_6 без згоди ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Крім того, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку є спеціальною процедурою, що передбачена Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, умовами якого передбачено виїзд малолітньої дитини за наявності згоди на це обох батьків, або ж підстави для перетину кордону без згоди одного з батьків. Таким чином суд не може заборонити виїзд дитини, так як дії спрямовані на це повинні вчинити батьки або один з них.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання батьківства залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 24 червня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе