22-ц/804/21/21
242/3822/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України
Єдиний унікальний номер 242/3822/19
Номер провадження 22-ц/804/21/21
12 лютого 2021 року місто Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Лопатіної М.Ю.
суддів Баркова В.М., Принцевської В.П.
за участю секретаря Сидельнікової А.В.,
скаржник ОСОБА_1
заінтересовані особи ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Резніков Олександр Григорович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чепурний Віталій Миколайович,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова Олександра Григоровича на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог скарг на дії та постанови приватного виконавця.
31 березня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник адвокат Бойко О.І., звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії та постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. про відкриття виконавчого провадження № 61554806 від 13 березня 2020 року з примусового виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року у справі № 242/3822/19 та подальші вчинені примусові виконавчі дії та винесені постанови в межах вказаного виконавчого провадження.
Скарга мотивована тим, що 19 березня 2020 року через онлайн сервіс «Приват 24» ОСОБА_1 отримала повідомлення про зупинення видаткових операцій за її рахунками на підставі постанови про накладення арешту. Після чого, за результатами пошуку в автоматизованій системі виконавчих проваджень, заявнику стало відомо про те, що відносно неї, як боржника, 13 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Резніковим О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Оскільки станом на 20 березня 2020 року жодних документів виконавчого провадження №61554806 від приватного виконавця боржник ОСОБА_1 не отримувала, нею цього ж дня була надіслана заява про надання документів виконавчого провадження. Таким чином, копію постанови від 13 березня 2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 61554806 заявник отримала поштою лише 26 березня 2020 року. Разом із вказаною постановою ОСОБА_1 було також отримано постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 18 березня 2020 року, постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ «Інжирінговий центр «ЕКСКОН» для участі у виконавчому провадженні від 19 березня 2020 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 березня 2020 року, постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19 березня 2020 року, постанову про визначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 для участі у виконавчому провадженні від 19 березня 2020 року, постанову про розшук майна боржника від 19 березня 2020 року, постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20 березня 2020 року, постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 20 березня 2020 року, постанову про арешт коштів боржника від 20 березня 2020 року. Окрім того, за ідентифікатором доступу ОСОБА_1 отримала доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження, до якої приватним виконавцем, окрім вищезазначених постанов, було внесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 13 березня 2020 року, постанову про арешт коштів боржника від 17 березня 2020 року. Заявник вважає, що дії приватного виконавця Резнікова О.Г. щодо винесення вищевказаних постанов неправомірні, оскільки ним було прийнято до виконання виконавчий документ, місце виконання якого не відноситься до його виконавчого округу. Зокрема місце проживання ОСОБА_1 та квартира, яка належить їй на праві власності знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як повноваження приватного виконавця Резнікова О.Г. розповсюджуються лише на виконавчий округ міста Києва.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила поновити їй строк на подання даної скарги, визнати неправомірними дії приватного виконавця Резнікова О.Г. (виконавчий округ місто Київ) щодо відкриття ним виконавчого провадження № 61554806 від 13 березня 2020 року з примусового виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року у справі № 242/3822/19 та подальші вчинені примусові виконавчі дії та винесені постанови в межах вказаного виконавчого провадження та визнати неправомірними та зобов`язати приватного виконавця Резнікова О.Г. скасувати, винесені в межах виконавчого провадження №61554806, постанови.
01 квітня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_4 , подано до суду скаргу, в якій вона просила визнати неправомірними дії приватного виконавця Резнікова О.Г. щодо оголошення в розшук, опису та арешту, передачі на зберігання стягувачу ОСОБА_2 та передачі на зберігання іншому зберігачу представнику ДП «Сетам» Лелюшок В.В. для реалізації легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Крім того, просила визнати неправомірними та зобов`язати приватного виконавця скасувати винесені ним в межах виконавчого провадження постанови, а саме: постанову про розшук майна боржника від 19 березня 2020 року, постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20 березня 2020 року та постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 20 березня 2020 року і зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 з усіма наявними в зазначеному автомобілі особистими речами ОСОБА_1 .
Скарга мотивована тим, що у приватного виконавця Резнікова О.Г. були відсутні законні підстави, передбачені вимогами ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», на звернення стягнення за заставлене майно - легковий автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , оскільки стягувач ОСОБА_2 не є заставодержателем, право застави на даний автомобіль виникло у ПАТ АБ «Укргазбанк» 25 квітня 2018 року, тобто до ухвалення заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року, поточна ринкова вартість автомобіля приблизно дорівнює заборгованості ОСОБА_1 за кредитом, а також була відсутня письмова згода заставодержателя на звернення стягнення. Крім того, приватний виконавець Резніков О.Г. свідомо позбавив боржника ОСОБА_1 права узяти участь у вчиненні оскаржених виконавчих дій та скористатись іншими правами, наданими законом, оскільки не вжив заходів щодо повідомлення боржника про проведення цих дій. Також виконавець неправомірно передав легковий автомобіль марки «Subaru» стягувачу ОСОБА_2 , оскільки вимогами ч. 1 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачена передача майна, на яке накладено арешт, на зберігання стягувачу, яка є заінтересованою особою. Приватний виконавець, в порушення вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», прийняв рішення про обмеження боржника права користування автомобілем, вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам без проведення опису майна. Вилучення автомобіля відбулось з ознаками кримінального правопорушення, оскільки в даному транспортному засобі знаходились особисті речі ОСОБА_1 , на частину яких, згідно із законом, не може бути звернено стягнення, вартість яких є значною. Крім того, у порушення вимог ст. 22 України «Про виконавче провадження», під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі автомобіля, приватний виконавець залучив понятих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є пов`язаними зі стягувачем та приватним виконавцем особами. У порушення вимог ч. 7 ст. 56 України «Про виконавче провадження» , приватний виконавець вилучив автомобіль з одночасною його передачею для реалізації на ДП «СЕТАМ» на третій день після накладення арешту. Приватний виконавець без законних підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» оголосив в розшук автомобіль, хоча йому було відомо про місцезнаходження даного транспортного засобу.
17 квітня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 , подала до суду скаргу, в якій вона просила визнати неправомірними дії приватного виконавця Резнікова О.Г. щодо виходу 13 квітня 2020 року за адресою її місця проживання: АДРЕСА_1 та щодо складання акту приватного виконавця від 13 квітня 2020 року про ненадання вільного доступу до квартири та розташованого в ній майна.
Скарга мотивована тим, що вихід 13 квітня 2020 року приватного виконавця за адресою боржника відбувся без попереднього її повідомлення про дату та час такого виходу. Для даної виконавчої дії були залучені поняті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є пов`язаними (залежними) зі стягувачем, а тому їх участь у проведенні виконавчих дій є порушенням вимог Закону «Про виконавче провадження». Крім того, такий вихід є порушенням постанови Кабміну України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою в Україні введено карантин.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії та постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г., вчинені в межах виконавчого провадження № 61554806 з примусового виконання заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року задоволені частково.
Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. в частині передачі на зберігання легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 стягувачу ОСОБА_2 ; визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. в частині передачі на зберігання та подальшої реалізації легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 іншому зберігачу представнику Державного підприємства «Сетам» Лелюшок В.В.; визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. від 20 березня 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника в частині передання легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 на зберігання стягувачу ОСОБА_2 ; визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. від 20 березня 2020 року про передачу майна на зберігання іншому зберігачу представнику Державного підприємства «Сетам». Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , в частині вимог щодо визнання неправомірними та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 13 березня 2020 року та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 березня 2020 року закрито та роз`яснено скаржнику, що заявлені в цій частині вимоги, підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства у відповідному окружному адміністративному суді
В задоволенні решти вимог скарг ОСОБА_1 відмовлено.
Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки у виконавчому листі № 242/3822/19 та заяві стягувача ОСОБА_2 від 13 березня 2020 року про примусове виконання рішення заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року місцем проживання боржника ОСОБА_1 зазначена адреса: АДРЕСА_2 , а згідно Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця Резнікова О.Г. є місце Київ, дії приватного виконавця з винесення постанови від 13 березня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61554806 є правомірними.
При цьому суд виходив з того, що Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року не зобов`язує виконавців перевіряти інформацію щодо місця проживання боржника під час відкриття виконавчого провадження.
Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними та скасування постанов приватного виконавця Резнікова О.Г. про арешт коштів боржника від 17 березня 2020 року, про опис та арешт (коштів) боржника від 18 березня 2020 року, про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ «Інжирінговий центр «ЕКСКОН» для участі у виконавчому провадженні від 19 березня 2020 року, про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19 березня 2020 року, про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 для участі у виконавчому провадженні від 19 березня 2020 року, про розшук майна боржника від 19 березня 2020 року, про арешт коштів боржника від 20 березня 2020 року, оскільки вони винесені у відповідності до вимог закону.
Вирішуючи вимоги скарги ОСОБА_1 від 01 квітня 2020 року, місцевий суд виходив з того, що дії та постанови приватного виконавця в частині передачі на зберігання легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року випуску, стягувачу ОСОБА_2 , передачі на зберігання для подальшої реалізації вищевказаного автомобіля іншому зберігачу представнику ДП «Сетам» Лелюшок В.В., є неправомірними, оскільки приватним виконавцем попередньо не було отримано згоди на реалізацію предмети застави від обтяжувача автомобіля - ПАТ АБ «Укргазбанк», який має пріоритетне право на задоволення своїх вимог перед іншими обтяжувачами.
Разом з тим, суд вважав, що опис, арешт заставленого майна та реєстрацію обтяження в порядку черговості відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» приватний виконавець вчинив у відповідності до вимог закону, у зв`язку з чим, дії та постанови приватного виконавця щодо опису та арешту вказаного майна є законними та скарга ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції вважав безпідставними вимоги скарги ОСОБА_1 в частині передачі її особистих речей, які перебували в автомобілі під час його вилучення та транспортування на штрафмайданчик, оскільки в судовому засіданні скаржником та його представником не наведено жодного належного та допустимого доказу щодо знаходження в автомобілі речей, зазначених у переліку. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, автомобіль транспортовано на штрафмайданчик в закритому вигляді та ключі стягувачу, приватному виконавцю чи то іншій особі, скаржником не передавалися, що по своїй суті виключає вільний доступ до особистих речей ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимог скарги ОСОБА_1 щодо неправомірності дій приватного виконавця Резнікова О.Г. стосовно виходу 13 квітня 2020 року за адресою місця проживання боржника: АДРЕСА_1 та щодо складання акту приватного виконавця від 13 квітня 2020 року про ненадання вільного доступу до квартири та розташованого в ній майна, оскільки в судовому засіданні жодних належних та допустимих доказів щодо ігнорування приватним виконавцем доводів ОСОБА_1 про неможливість проведення опису майна боржника та примусового проникнення приватним виконавцем до житла боржника не надано. Тоді як, примусове проникнення до житла, може бути проведено лише за рішенням суду. Крім того, в наданих сторонами матеріалах виконавчого провадження постанова приватного виконавця про відкладення проведення виконавчої дії відсутня. В судовому засіданні встановлено, що приватним виконавцем вищевказаної виконавчої дії не проведено, проникнення у житло не відбулося, а тому права боржника не були порушені.
Місцевий суд виходив з того, що Закон України «Про виконавче провадження» не вимагає попереднього повідомлення боржника у проведенні виконавчої дії, а лише встановлює час проведення виконавчих дій (ст. 29 Закону). Заявником не надано належних та допустимих доказів того, що поняті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пов`язані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними зв`язками, чи то є підлеглими учасників виконавчого провадження. Також суд вважав, що заявником не надано належних та допустимих доказів порушення приватним виконавцем карантинних норм, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2», зокрема постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП або вироку суду за ст. 325 КК України.
Також суд виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 13 березня 2020 року і постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 березня 2020 року, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження в цій частині підлягає закриттю.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнених доводів осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду в частині відмови у задоволенні її скарг та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким скарги задовольнити в повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм статей 4, 24 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Суд не прийняв до уваги те, що боржник з 10 квітня 2013 року зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 і ці відомості з 2016 року внесені до Єдиного державного демографічного реєстру та є у вільному доступі в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якому ОСОБА_1 з 2008 року зареєстрована як фізична особа- підприємець, а з 21 березня 2018 року як засновник адвокатського бюро «Адвокатська фірма «Наталії Бойко». Крім того, все нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_1 , знаходиться у Київській області й місцезнаходження цього майна зареєстроване у відповідних електронних державних реєстрах, до яких має доступ приватний виконавець. При цьому з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що приватним виконавцем були зроблені відповідні запити щодо належного боржнику майна, з яких вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у Київській області, що свідчить про обізнаність приватного виконавця щодо місця проживання боржника поза межами виконавчого округу, на території якого він здійснює діяльність. Оскільки всі наступні рішення (постанови) з примусового виконання виконавчого листа № 242/3822/19, виданого 05 березня 2020 року Селидівським міським судом Донецької області мають виноситись приватним виконавцем в межах правомірно відкритого виконавчого провадження, враховуючи неправомірність дій приватного виконавця виконавчого округу міста Резнікова О.Г. щодо відкриття виконавчого провадження № 615454806, неправомірними є і наступні рішення (постанови), винесені приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № 615454806, які є похідними.
Також ОСОБА_1 посилалась на те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм ст.ст. 51, 56 Закону України «Про виконавче провадження» та у порушення приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України не враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 910/7221/17. При цьому місцевий суд не звернув уваги на те, що приватний виконавець Резніков О.Г. не мав права вчиняти будь-які дії з арешту (опису), вилучення чи примусової реалізації автомобіля ОСОБА_1 , які є складовими частинами звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувача ОСОБА_2 , який не є заставодержателем, оскільки відсутня сукупність умов, визначена ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».
Окрім цього, згідно матеріалів виконавчого провадження приватному виконавцю ОСОБА_9 було відомо про місцезнаходження автомобіля марки «Subaru», належного ОСОБА_1 , а тому не було необхідності оголошувати в розшук автомобіль.
Вчинення приватним виконавцем Резніковим О.Г. виконавчих дій щодо виходу за місцем проживання ОСОБА_1 групою осіб під час карантину є прямим порушенням діючих та той час правил карантину, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Помилковим є висновок суду про те, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_10 представляти інтереси довірителя на стадії виконання судового рішення, однак поза увагою суду залишилися ті обставини, що наявна в матеріалах виконавчого провадження довіреність № 908 від 17 березня 2020 року, надає право ОСОБА_11 представляти інтереси ОСОБА_2 виключно в судах усіх інстанцій та Пенсійному фонді. Таким чином, повноважень ОСОБА_11 представляти інтереси ОСОБА_2 перед приватними виконавцями або в органах виконавчої служби зазначена довіреність не містить.
В апеляційній скарзі ОСОБА_12 , діючи в інтересах приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року в частині задоволення скарг ОСОБА_1 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити заявнику в задоволенні її скарг.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції мотивував свою ухвалу тим, що не можна реалізувати автомобіль марки «Subaru», бо він перебуває у заставі, тим самим фактично ототожнив окремі юридичні поняття «арешт та вилучення» та «реалізація заставленого майна». Адже арешт та опис майна передбачає усунення можливості розпоряджатись майном, тобто обмеження права власності, а не позбавлення, а реалізація це позбавлення особи права власності на майно. При чому чинне законодавство не містить заборони накладення арешту на будь-яке майно боржника. Таким чином приватний виконавець мав право накладати арешт, вилучати і передавати на відповідальне зберігання заставний автомобіль. Крім того, накладаючи 20 березня 2020 року арешт на автомобіль «Subaru», приватний виконавець ОСОБА_9 ще не отримав лист ПАТ АБ «Укргазбанк» від 05 травня 2020 року про заперечення щодо реалізації заставного автомобіля , а тому відсутні докази, що приватному виконавцю на момент опису та арешту майна було відомо про перебування автомобіля у заставі.
До апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г приєднався ОСОБА_2 .
В заяві про приєднання ОСОБА_13 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , просив відмовити в задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г задовольнити.
Заява про приєднання до апеляційної скарги мотивована тим, що постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. про стягнення з боржника основної винагороди від 13 березня 2020 року за виконавчим провадження № 61554806 є окремим виконавчим документом і, згідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», повинна оскаржуватись лише до адміністративного суду України за встановленою підсудністю, що узгоджується з практикою Верховного Суду. Таким чином, інші постанови вчинені в виконавчому проваджені № 61554806 є законними та правомірними, з огляду на те, що були направлені для стягнення основної винагороди приватного виконавця. Також зазначав, що дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. щодо відкриття виконавчого провадження № 61554806 вчинені у відповідності до вимог Закону, при цьому ОСОБА_1 не зазначила з посиланням на відповідну норму Закону «Про виконавче провадження, з яких підстав приватний виконавець зобов`язаний був повернути виконавчий лист стягувачу. Також вважає, що дії приватного виконавця щодо опису та арешту майна боржника, передачі його на відповідне зберігання вчинені у відповідності до вимог закону.
Доводи і заперечення інших учасників справи.
Учасники справи своїм правом на подання відзивів на апеляційні скарги не скористались.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Бойко О.І. підтримали доводи апеляційної скарги заявника, просили її задовольнити, апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г., до якої приєднався ОСОБА_2 , просили залишити без задоволення.
Представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. адвокат Бугай Д.В. підтримав доводи апеляційної скарги свого довірителя, до якої приєднався ОСОБА_2 , просив її задовольнити, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г., до якої приєднався ОСОБА_2 , просив її задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чепурний В. М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 , апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г., до якої приєднався ОСОБА_2 , просив задовольнити.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, його представника, представників заінтересованих осіб - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г та ОСОБА_2 , заінтересованої особи ОСОБА_14 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржене рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_15 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_15 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики, на виконання якого були надані розписки від 04 січня 2009 року та 01 лютого 2010 року, у розмірі 2 164 373 грн. 50 коп. та грошові кошти за договором позики, на виконання якого була надана розписка від 01 березня 2011 року, у розмірі 106 415 грн. Розподілено судові витрати та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_15 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 20 668 грн. 15 коп., по 10 334 грн. 08 коп. з кожного.
05 березня 2020 року Селидівським міським судом Донецької області було видано виконавчий лист № 242/3822/19 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_15 на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики, на виконання якого були надані розписки від 04 січня 2009 року та 01 лютого 2010 року, у розмірі 2 164 373 грн. 50 коп. Адреса місця проживання боржника ОСОБА_1 у виконавчому листі зазначена: АДРЕСА_2 (т.2 а.с 49,зворот).
13 березня 2020 року стягувач ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 242/3822/19, виданого Селидівським міським судом Донецької області 05 березня 2020 року. Адреса місця проживання боржника ОСОБА_1 у даній заяві зазначена: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.61-62).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. від 13 березня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61554806 з виконання вищезазначеного судового рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_15 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики, на виконання якого були надані розписки від 04 січня 2009 року та 01 лютого 2010 року, у розмірі 2 164 373 грн. 50 коп. Адреса місця проживання боржника ОСОБА_1 в постанові зазначена: АДРЕСА_2 (т.1 а.с 15,зворот).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. від 13 березня 2020 року визначено суму основної винагороди, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 та складає 216 437 грн. 35 коп. (т. 1 а.с 16).
Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. від 17 березня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у сумі 2 381 532 грн. 35 коп. (т. 1 а.с 17, зворот).
Постановою від 19 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Резніковим О.Г. призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ «Інжирінговий центр «ЕКСКОН» для надання письмового висновку, звіту про експертну грошову оцінку арештованого майна (акт оцінки арештованого майна) з питань ринкової вартості арештованого майна (т.1 а.с 19, зворот).
Згідно постанови від 19 березня 2020 року визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 1422 грн. 00 коп. (т.1 а.с 20, зворот).
Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Резніковим О.Г. здійснено опис та накладено арешт на належний боржнику ОСОБА_1 автомобіль марки «Rover», модель 216, 1995 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 (т.1 а.с 21, зворот).
Згідно постанови від 19 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Резніковим О.Г. призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 для надання письмового висновку, звіту про експертну грошову оцінку арештованого майна (акт оцінки арештованого майна) з питань ринкової вартості арештованого майна (т.1 а.с 22, зворот).
Постановою від 19 березня 2020 року приватним виконавцем оголошено у розшук легковий автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 (т.1 а.с 23, зворот).
З постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. від 20 березня 2020 року вбачається, що останнім здійснено опис та накладено арешт на автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Відповідальним зберігачем автомобіля призначено ОСОБА_2 (т.1 а.с 24, зворот).
Постановою від 20 березня 2020 року для подальшої реалізації, автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 переданий на відповідальне зберігання новому зберігачу представнику ДП «Сетам» призначено Лелюшок В.В. (т.1 а.с 25, зворот).
Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. від 20 березня 2020 року, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у сумі 2 381 532 грн. 35 коп. (т.1 а.с 26, зворот).
Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 , вартість майна КТЗ марки «Rover», модель 216, 1995 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 складає 64 821 грн. 65 коп. (т.1 а.с 181)
Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна № 55523916 від 25.04.2018 року, автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , зареєстровано у вказаному реєстрі на підставі договору застави транспортного засобу від 25 квітня 2018 року. Обтяжувачем автомобіля є ПАТ АБ «Укргазбанк». Вартість основного зобов`язання 862 400 грн. 00 коп. (т.2 а.с 9,зворот).
З вимог № 85 від 20 березня 2020 року та № 109 від 13 квітня 2020 року, направлених приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Резніковим О.Г., вбачається, що останній повідомляв ПАТ АБ «Укргазбанк», як заставодержателя, про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 та вимагав надати дані і копії документів щодо дати виникнення застави автомобіля, чинність застави на день подання вимоги, вартість предмета застави на день виникнення застави, розмір заборгованості боржника перед заставодержателем на дань подання вимоги, банківські реквізити ПАТ АБ «Укргазбанк» для перерахування коштів від реалізації предмета застави
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г від 01 квітня 2020 року припинено розшук автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з його виявленням (т.2 а.с 79).
Відповідно до вимоги № 103 від 06 квітня 2020 року, направленої приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Резніковим О.Г., останній звернувся до боржника ОСОБА_1 з проханням бути присутньою 13 квітня 2020 року о 10 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 та надати вільний доступ до квартири та розташованого в ній майна з метою звернення стягнення в рахунок погашення боргу згідно виконавчого документу (т. 3 а.с. 11).
Згідно акту приватного виконавця від 13 січня 2020 року, при виході за адресою АДРЕСА_1 , боржником не надано вільний доступ до квартири та розташованого в ній майна з метою звернення стягнення в рахунок погашення боргу згідно вищевказаного виконавчого документу (т. 3 а.с.14).
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.
Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України (частина п`ята статті 124 Конституції України).
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Законом України «Про виконавче провадження» (далі: Закон № 1404-VIII) визначені умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
У відповідності до ст. 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частина 1 статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» і частина 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені права та обов`язки, зокрема, обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону № 1404-VIII знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до статті 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону № 1404-VIII).
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VIII).
У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника (частина сьома статті 26 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі Інструкція № 512/5) у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо). У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.
Таким чином, зазначені норми законодавства визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.
При цьому, згідно з частиною 3 статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Визначення місця вчинення приватним виконавцем виконавчих дій у вже відкритому виконавчому провадженні здійснюється відповідно до загальних норм, якими визначаються вимоги щодо місця вчинення відповідної виконавчої дії - без обмеження дій приватного виконавця виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність (частина 6 статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та абзац 2 частини 2 статті 24 Закону № 1404-VIII ).
Враховуючи те, що у виконавчому листі № 242/3822/19 та заяві стягувача ОСОБА_2 від 13 березня 2020 року про примусове виконання рішення місце проживання боржника ОСОБА_1 було зазначено як АДРЕСА_2 ), а згідно Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця Резнікова О.Г. є місце Київ, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 61554806 від 13 березня 2020 року була винесена приватним виконавцем у відповідності до вимог закону за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи.
Також місцевий суд правильно виходив з того, що Закон № 1404-VIII та Інструкція № 512/5 не передбачають обов`язку державного та приватного виконавців перевіряти інформацію щодо місця проживання боржника під час відкриття виконавчого провадження, а лише зобов`язують стягувача при поданні заяви про примусове виконання рішення із іншою адресою місця проживання боржника, ніж та що зазначена у виконавчому документі, подати докази проживання боржника за іншою адресою.
Крім того, в ході примусового виконання рішення суду № 242/3822/19 приватний виконавець встановив наявність у ОСОБА_1 відкритого в АТ КБ «Приватбанк» рахунку, що також давало право приватному виконавцю відрити виконавче провадження в межах свого виконавчого округу.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неврахування судом першої інстанції того, що з 2013 року вона зареєстрована у Київській області, яка не є виконавчим округом приватного виконавця Резнікова О.Г. і дана інформація міститься в електронних реєстрах, є необґрунтованими, оскільки виконавець при прийнятті до виконання перевіряє виконавчий лист на відповідність його вимогам закону, а не на достовірність інформації, викладеної в ньому, в тому числі і стосовно місця проживання боржника.
З огляду на встановлення судом першої інстанції необґрунтованості скарги ОСОБА_1 від 13 березня 2020 року на неправомірність дій приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 березня 2020 року, не підлягає задоволенню і решта вимог даної скарги на дії та постанови приватного виконавця Резнікова О.Г., окрім частини щодо оскарження постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 13 березня 2020 року та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 березня 2020 року. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині вимог щодо визнання неправомірними та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О.Г. скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 13 березня 2020 року і постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 березня 2020 року слід закрити, з огляду на те, що ці вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки згідно вимог статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Крім того, за приписами статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника регулюється розділом VII Закону 1404-VIII.
Згідно з частиною 1 статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Частиною першою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;3) наявна письмова згода заставодержателя.
Частиною 3 статті 36 Закону № 1404-VIII передбачено у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.
Тобто дії виконавця з розшуку майна боржника мають підготовчий характер, спрямовані на виявлення майна боржника та передує процедурі звернення стягнення на майно боржника.
Такі висновки містяться постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 902/435/18.
З урахуванням наведеного є безпідставними доводи заявника ОСОБА_1 про те, у приватного виконавця були відсутні законні підстави, передбачені вимогами ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», на звернення стягнення на майно шляхом оголошення у розшук легкового автомобіля марки «Subaru», оскільки розшук майна не є складовою звернення стягнення.
Аргументи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що приватний виконавець був обізнаний щодо місця знаходження даного автомобіля, належного боржнику, тому безпідставно оголосив у розшук даний транспортний засіб, апеляційний суд відхиляє, оскільки належних доказів на користь таких доводів заявник не надала.
Вирішуючи вимоги скарги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо опису, арешту і передачі на зберігання третім особам автомобіля марки «Subaru», місцевий суд дійшов правильного висновку, що вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 56 Закону № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.
Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.
Відповідно до ст. 58 Закону № 1404-VIII майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання). Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем. Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Відповідно ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.
Згідно ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.
Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач (продавець) рухомих речей, які є предметом купівлі-продажу в кредит з відстроченням або розстроченням платежу, набуває пріоритет з моменту реєстрації відповідного обтяження. Такий пріоритет є вищим за інші обтяження майна боржника, встановлені на користь інших обтяжувачів, навіть якщо такі обтяження були зареєстровані раніше.
Отже, оскільки приватним виконавцем Резніковим О.Г. попередньо не було отримано згоди на реалізацію предмета застави від обтяжувача автомобіля - ПАТ АБ «Укргазбанк», який має пріоритетне право на задоволення своїх вимог перед іншими обтяжувачами, місцевий суд зробив правильний висновок про те, що дії та постанови приватного виконавця в частині передачі на зберігання легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року випуску, стягувачу ОСОБА_2 , передачі на зберігання для подальшої реалізації вищевказаного автомобіля іншому зберігачу представнику ДП «Сетам» ОСОБА_16 є неправомірними. При цьому суд врахував, що у подальшому - листом від 05 травня 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовив приватному виконавцю у реалізації предмету застави.
Також, ухвалюючи рішення про передачу на зберігання автомобіля боржника представнику ДП «Сетам» Лелюшок В.В. в день накладення на нього арешту, приватний виконавець порушив строки, передбачені ч. 7 ст. 56 Закону № 1404-VIII для вилучення даного транспортного засобу, які становлять не менш ніж п`ять робочих днів після накладення арешту.
Крім того, постанова приватного виконавця від 20 березня 2020 року про опис та арешт майна боржника не містить обґрунтування того, чим викликана необхідність встановлення обмеження права користування автомобілем марки «Subaru» та передачі його на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_2 . Не зазначено також у цій постанові і строк обмеження права користування зазначеним майном ( ч.2.ст. 56 Закону № 1404-VIII).
З огляду на викладене, посилання в апеляційній скарзі приватного виконавця Резнікова О.Г. про те, що приватний виконавець у відповідності до вимог закону передав автомобіль
марки «Subaru» стягувачу ОСОБА_2 та для подальшої реалізації - представнику ДП «Сетам» є необґрунтованими.
Доводи заявника ОСОБА_1 про те, що залучені під час опису та арешту приватним виконавцем поняті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають особисту заінтересованість у вчиненні виконавчих дій, є безпідставними, з огляду на ненадання на користь цих посилань відповідних доказів.
Аргументи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що опис та арешт заставленого майна є складовими частинами звернення стягнення, а тому не могли вчинятись приватним виконавцем з огляду на відсутність сукупності умов, визначених ч. 1 ст. 51 Закону № 1404-VIII, апеляційним судом відхиляються, оскільки зі змісту ч. 3 ст. 51 Закону № 1404-VIII, вбачається, що арешт, як початкова стадія провадження щодо звернення стягнення на майно боржника, може бути застосований виконавцем до отримання ним письмової згоди заставодержателя на звернення стягнення. Згідно даної норми закону, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Разом з тим, наступні стадії звернення стягнення повинні вчинятись виконавцем з дотриманням умов, передбачених ч. 1 ст. 51 Закону № 1404-VIII. Встановлено, що після накладення арешту на автомобіль марки «Subaru», приватний виконавець поставив до відома про це заставодержателя ПАТ АБ «Украгазбанк», запитав усі необхідні дані щодо виникнення права застави. При цьому після отримання інформації про накладення арешту на заставлене майно, заставодержатель для захисту своїх прав, не позбавлений права самостійно звернутись з відповідними клопотаннями до виконавця про зняття арешту або зі скаргою до суду.
При цьому посилання заявника на неправомірне незастосування судом першої інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 910/7221/17, є безпідставним, з огляду на те, що в даній справі встановлені інші фактичні обставини справи, а саме до винесення постанови про опис та арешт майна виконавець був повідомлений боржником про те, що це майно перебуває у заставі.
Крім того, правильно виходив суд першої інстанції щодо необґрунтованості вимог скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дії приватного виконавця Резнікова О.Г. щодо виходу 13 квітня 2020 року за адресою місця проживання боржника та щодо складання акту приватного виконавця від 13 квітня 2020 року про ненадання ОСОБА_1 вільного доступу до квартири та розташованого в ній майна, оскільки порушення приватним виконавцем встановленого законом порядку доступу до житла та приміщення не встановлено.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вихід за адресою місця її проживання було вчинено приватним виконавцем Резніковим О.Г., в порушення вимог Закону № 1404-VIII, без її попереднього повідомлення є безпідставними, оскільки зазначений закон не вимагає виконання таких дій виконавцем. При цьому право боржника брати участь у вчиненні даної виконавчої дії не було порушене.
Також не доведено заявником те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були залучені приватним виконавцем при складенні акту 13 квітня 2020 року не могли, в розумінні ч. 3 ст. 22 Закону № 1404-VIII, бути понятими, а приватним виконавцем були порушені правила щодо карантину, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими.
Інші доводи апеляційних скарг також не впливають на висновки суду першої інстанції і не є підставою для скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Таким чином, доводи апеляційних скарг заявника та приватного виконавця не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскарженого судового рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що суд першої інстанції постановив оскаржену ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова О. Г., до якої приєднався ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Резнікова Олександра Григоровича, до якої приєднався ОСОБА_2 , на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року залишити без задоволення.
Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Суддя: