Ухвала

12 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 216/2607/19

провадження № 61-19262ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у справі позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Позов мотивовано тим, що 14 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , який є провайдером «DarkWood», було укладено договір № Ч3576/102017 про надання послуг із підключення та доступу до мережі Інтернет із вартістю підключення 1 500 грн із швидкістю 100 Мбіт/сек вартістю 150 грн на місяць.

16 жовтня 2017 року відбулося підключення і відповідач отримав 1 500 грн.

20 травня 2018 року о 21:34:24 годині, після чергової заявки про неякісні послуги, позивач залишив в мережі Інтернет негативний відгук про відповідача, після чого останній заблокував його доступ до інтернету. В зв`язку із цим, позивач був змушений викликати працівників патрульної поліції.

Позивач вказував, що, не зважаючи на приписи договору про необхідність повідомлення абонентів за 14 днів до відключення, відповідач відключив послугу без будь-якого попередження.

12 днів у травні 2018 року він не отримував оплачену послугу.

Вказаними діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яку позивач оцінює у 296 456 грн.

Крім цього, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь:

- пеню в розмірі 3% на добу від вартості послуги за період з 20 травня 2018 року до 09 грудня 2019 року у сумі 2 389 грн;

- штраф в розмірі 3 159 грн;

- матеріальну шкоду в розмірі 3 446 грн, яка складається з купівлі пакету Life 123 грн, купівлі модему Huawey 1 125 грн, абонентської плати Life з травня 2018 року по грудень 2019 рік у сумі 2 198 грн.

Також позивач просив суд зобов`язати відповідача відновити його порушене право з надання послуг відповідно до договору.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

21 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 15 січня 2021 року ОСОБА_1 подав уточнену редакцію касаційної скарги, в якій просить скасувати рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову, не передаючи справу на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій статті Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За правилом частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року

(на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Предметом позову у даній справі є захист прав споживача, а саме зобов`язання відповідача відновити порушене право позивача з надання послуг відповідно до договору про надання послуг з підключення та доступу до мережі Інтернет.

Ціна позову у даній справі складає 305 450 грн (296 456 грн + 2 389 грн + 3 159 грн + 3 446 грн), що станом на час звернення до суду із касаційною скаргою не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).

Отже, відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України вказана справа є малозначною в силу закону.

Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що всі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у справі позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська