ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/316/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2020 року (суддя Палінчак О.М.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідач з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (14.06.2018 перейменоване у АТ КБ «ПРИВАТБАНК») підписала заяву б/н від 21.03.2016, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

У порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 18.10.2020 заборгувала банку 10 506 грн. 17 коп., що складається з:

- 7 030 грн. 33 коп. заборгованість за тілом кредиту;

- 1469 грн. 98 коп. заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

- 2 005 грн. 86 коп. нарахована пеня.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 21.03.2016 в розмірі 10 506 грн. 17 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2020 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по договору б/н від 21.03.2016 в сумі 5 000 грн. та 1 000 грн. 36 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.

Вважає вказане рішення в оскаржуваній частині незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що безпідставним є фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним. Відповідач відзив не надавала, жодним чином не спростувала доводів позивача, контррозрахунку не надала, судово-економічні експертизи у справі не призначались.

Апелянт зазначає, що відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за змістом якої згодна, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. В підписаній власноручно відповідачем анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, і що зобов`язується виконувати вимоги цих Умов та правил та самостійно знайомитись з їх змінами на сайті Приватбанку.

Крім того, навіть якщо суд не взяв до уваги Умови та правила надання банківських послуг Банку, зазначивши, що їх не можна розглядати як укладений між сторонами договір, то в будь-якому разі повинен був стягнути відсотки за ставкою 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України). З розрахунку заборгованості №2 видно, що у відповідача виникло прострочене зобов`язання щодо сплати тіла кредиту, колонка «Тіло кредиту, прострочене на звітну дату», 181 день наступив 01.07.2019 та починаючи саме з цієї дати відповідачу почали нараховуватись відсотки у відповідності до змін Умов та правил надання банківських послуг від 01.12.2019 і вказане вбачається з третього розрахунку заборгованості. Відповідач погашала заборгованість до 12.04.2019.

01.03.2019 Банком внесено зміни до Умов та правил надання банківських послуг згідно п. 2.1.1.2.12, про що Сторони дійшли згоди (а.с.3 апел. скарги).

Апелянтом зазначено, що редакція Умов та правил надання банківських послуг станом на 01.03.2019 розміщена на офіційному сайті Приватбанку в розділі «Архів договорів».

Звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може становити економічну небезпеку для країни та призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог суд першої інстанції вказав на ненадання підтверджень на конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила, проте це не відповідає дійсності, оскільки позивачем надавався в якості доказу Наказ PR-2 від 19.01.2016 щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» у редакції, що діяла на момент підписання заяви відповідачем. Послідуючі редакції Умов та правил надання банківських послуг, до яких відповідач автоматично приєднувалась, знаходяться на офіційному сайті Приватбанку та відповідач зобов`язалась самостійно з ними ознайомитись.

З моменту оформлення кредитного договору понад трьох років позичальник до Банку не зверталась за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування та повністю з ними погодилась. Питання щодо підписання відповідачем договору не відноситься до предмету заявленого позову. Відповідач добровільно уклала з Банком кредитний договір, будь-яких підтверджень обмеження її можливості прочитати договір в момент його підписання не зазначила та при укладенні договору діяла вільно, усвідомлювала обсяг взятих на себе зобов`язань. Крім того, відповідач зверталась до Банку з метою перевипуску картки.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» також зазначає, що не маючи жодних доказів проти вимог позивача, суд першої інстанції, замість посилань на факти, в обґрунтування свого рішення послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині тіла кредиту апелянт зазначає, що суд не врахував положення ст. 534 ЦК України, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Частиною четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи у задоволенні частини позову, щодо стягнення заборгованості по відсотках, нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пені, суд виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяги з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в яких зазначено і тарифи обслуговування кредитних карт, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи 21.03.2016 заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача, за висновками суду, не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку і тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд приходить до висновку, що витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.03.2016 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Укладеним сторонами договором не встановлений розмір відсотків за користування кредитними коштами. Натомість, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявило вимоги про стягнення з відповідача відсотків в порядку ст. 625 ЦК України, якою передбачено що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, позивачем не надано суду відповідного розрахунку заборгованості з зазначенням нарахованих сум інфляційних втрат та 3% річних, не зазначено конкретного періоду нарахування таких відсотків, тому у суду відсутні підстави для стягнення відсотків в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Між тим, задовольняючи частково позов про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 5 000 грн. суд послався на розмір максимального кредитного ліміту.

З таким висновком Хмельницький апеляційний суд не погоджується.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 21.03.2016 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг з встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок (а. с. 12).

До позовної заяви в суд першої інстанції Банк додав підписану відповідачем анкету-заяву, та непідписані витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а. с. 13-68).

Відповідач кредитною карткою та кредитними коштами користувалась, періодично витрачаючи кредитні кошти та погашаючи частину заборгованості.

За розрахунком Банку, станом на 18 жовтня 2020 відповідач заборгувала позивачу 10 506 грн. 17 коп., що складається з: 7 030 грн. 33 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1 469 грн. 98 коп. заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 2 005 грн. 86 коп. нарахована пеня, що вбачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 5-9).

У анкеті-заяві позичальника від 21.03.2016 року процентна ставка за користування коштами та розмір штрафних санкцій за невиконання умов договору не зазначені.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню за невиконання умов договору, а також нараховані відсотки згідно ст. 625 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.03.2016, посилався на Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

За таких обставин, рішення суду в частині часткового задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення тіла кредиту та вирішення питання судових витрат слід скасувати.

Позов про стягнення тіла кредиту задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7030 грн. 33 коп.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, змінює розподіл судових витрат.

Позивач оскаржує рішення суду в частині, тому судовий збір за подання апеляційної скарги необхідно було сплатити в розмірі 1652 грн. 49 коп. За подачу позову позивач сплатив 2102 грн. Позов задоволено на 66,92%. Таким чином з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути 2512 грн. 50 коп. судових витрат.

Посилання апелянта, що безпідставним є фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним, відповідач відзив не надавала, жодним чином не спростувала доводів позивача, контррозрахунку не надала, судово-економічні експертизи у справі не призначались, не може бути підставою для скасування судового рішення.

Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення та відмовив у задоволенні частини позову з підстав їх недоведеності. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За положеннями ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Перелічені норми процесуального закону означають, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суду належить постановити рішення у справі на користь протилежної сторони, розтлумачивши на її користь усі припущення, що не були доведені позивачем під час розгляду справи. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: проте, доведення підстав позову покладається на позивача, якщо правило про протилежне не міститься у певному законодавчому приписі.

Процесуальним законом (ст. 178 ЦПК України) передбачено право учасника справи подати відзив на позов. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд першої інстанції оцінив наявні в матеріалах справи докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України.

Твердження АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за змістом якої згодна, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг та власноручно зазначила, що ознайомилась з цими Умовами та Правилами, а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, і що зобов`язується виконувати вимоги цих Умов та правил та самостійно знайомитись з їх змінами на сайті Приватбанку, не свідчить про підставність позову та суперечать судовій практиці. Хмельницький апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивачем не доведено ознайомлення відповідача з умовами договору, які діяли на момент його укладення. Позивач не надав доказів на підтвердження вимог про стягнення відсотків та пені за користування кредитом, оскільки анкета-заява таких умов не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги Умови та правила надання банківських послуг Банку, зазначивши, що їх не можна розглядати як укладений між сторонами договір, то в будь-якому разі повинен був стягнути відсотки за ставкою 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України), що з розрахунку заборгованості №2 видно, що у відповідача виникло прострочене зобов`язання щодо сплати тіла кредиту, колонка «Тіло кредиту, прострочене на звітну дату», 181 день наступив 01.07.2019 та починаючи саме з цієї дати відповідачу почали нараховуватись відсотки у відповідності до змін Умов та правил надання банківських послуг від 01.12.2019 і вказане вбачається з третього розрахунку заборгованості, відповідач погашала заборгованість до 12.04.2019, є необґрунтованими. Проте, позивачем не надано суду відповідного розрахунку заборгованості з зазначенням нарахованих сум інфляційних втрат та 3% річних, не зазначено конкретного періоду нарахування таких відсотків, тому у суду відсутні підстави для стягнення відсотків в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України.

Безпідставним є посилання апелянта, що 01.03.2019 Банком внесено зміни до Умов та правил надання банківських послуг згідно п. 2.1.1.2.12, про що Сторони дійшли згоди. Між тим підпис позичальника на зазначених змінах відсутній.

Твердження апелянта, що редакція Умов та правил надання банківських послуг станом на 01.03.2019 розміщена на офіційному сайті Приватбанку в розділі «Архів договорів», не доводить поінформованість позичальника з Умовами, правилами та Тарифами укладеного договору.

Апеляційний суд не бере до уваги аргументи апеляційної скарги, що звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може становити економічну небезпеку для країни та призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами. Саме неналежне оформлення співробітниками банку договорів може привести до вищезазначених наслідків.

Наявність Наказу PR-2 від 19.01.2016 щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» у редакції, що діяла на момент підписання заяви відповідачем в якості підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умови та Правила, висновків суду не спростовує. Позивачем не доведено, з якими саме Умовами та Правилами ознайомили відповідача.

Посилання апелянта, що з моменту оформлення кредитного договору понад трьох років позичальник до Банку не зверталась за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування та повністю з ними погодилась, відповідач добровільно уклала з Банком кредитний договір, будь-яких підтверджень обмеження її можливості прочитати договір в момент його підписання не зазначила та при укладенні договору діяла вільно, усвідомлювала обсяг взятих на себе зобов`язань, зверталась до Банку з метою перевипуску картки, а питання щодо підписання відповідачем договору не відноситься до предмету заявленого позову, не може бути підставою для скасування рішення суду. Суду не надано належних доказів про підтвердження умов договору.

Необґрунтованим є твердження Банку, що не маючи жодних доказів проти вимог позивача, суд першої інстанції, замість посилань на факти, в обґрунтування свого рішення послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі. Так, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які для суду є обов`язковими.

Апеляційний суд, відповідно до ст. 376 ЦПК України, встановивши, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, скасовує рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2020 року в частині часткового задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та вирішення питання судових витрат скасувати.

Позов в цій частині задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7030 грн. 33 коп. та судові витрати в розмірі 2512 грн. 50 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова