Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/5052/21

пр. № 2/336/135/21

м. Запоріжжя 29 червня 2021 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Федорченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Заявники звернулися до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Просять видати обмежувальний припис строком на 6 місяців стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , Т. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , Паспорт НОМЕР_3 , Виданий 20.09.2016р. Шевченківським РВ УМВС у Запорізькій області, та встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 :

-заборонити наближатися на відстань ближче 50 (пятидесяти) метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживавають за адресою АДРЕСА_2 та переслідувати їх в будь-який спосіб;

-заборонити наближатися на відстань ближче 50 (пятидесяти) метрів до місця роботи чи інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та переслідувати їх в будь-який спосіб;

-заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

-заборонити ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або контактування через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В судовому засіданні заявники підтримали викладені в заяві вимоги.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення заявників, вивчивши матеріали справи в повному обсязі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі та постійно проживають в квартирі АДРЕСА_2 .

Заявники стверджують, зо зазначена квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та його брату ОСОБА_3 , який також постійно проживає у в квартирі АДРЕСА_2 .

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.п.6, 8 ч.1ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

За тлумаченням статті 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення, про яке влада знала чи повинна була знати.

У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Opuz v. Turkey, no. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши відповідальність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації.

Суд проголосив, що нездатність держави захистити жінок від домашнього насильства порушує їх право на рівний захист перед законом, навіть за відсутності наміру такої дискримінації. У рішенні Європейського Суду по справі Б. проти республіки Молдова (п. 51), та інших справах Європейський Суд також вказує, що необхідно визначити, чи національна влада знала чи повинна була знати про насильство, від якого потерпала заявниця, та про загрозу повторного насильства, і у випадку якщо так, то чи були вжиті всі розумні заходи для її захисту та покарання винного.

Згідно з п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких: 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

За правилами ст. 350-5 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Дійсно, поліцейськими виносились термінові заборонні приписи стосовно кривдника про:

зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;

заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою,

а саме:

серія АА № 186712 від 19.11.20 за вчинення домашнього насильства фізичного та психологічного характеру щодо ОСОБА_4 строк дії на 10 діб - з 20 год. ЗО хв. 19.11.2020р. до 20 год. 30 хв. 29.11.2020р;

серія АА № 156461 від 12.03.21 за вчинення домашнього насильства фізичного та психологічного характеру щодо ОСОБА_4 строк дії на 3 доби-з 12 год. 00 хв. 12.03.2021р. до 12 год. 00 хв. 15.03.2021 р;

серія АА № 187192 від 12.06.21 за вчинення домашнього насильства фізичного та психологічного характеру щодо ОСОБА_2 строк дії на 5 діб - з 11 год. 30 хв. 12.06.2021р. до 11 год. 30 хв. 17.06.2021р.

Заявники наполягали на тому, що ОСОБА_3 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, натомість доказів на підтвердження вказаного суду не надали, обмежившись поясненнями.

Натомість, самі по собі вищеперелічені термінові заборонні приписи за відсутності відомостей про їх порушення з боку кривдника не можуть свідчити про ймовірність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства щодо заявників, оскільки суд не погоджується з твердженнями заявників про те, що такі термінові заборонні приписи стосовно ОСОБА_3 свідчать про системний характер його дій щодо заявників, адже стосовно потерпілої ОСОБА_4 припис виносився двічі, а щодо потерпілого ОСОБА_2 взагалі лише одного разу.

Фактично заявники наполягали на заяві з посиланням на те, що строк дії термінових приписів є дуже коротким, що не може бути підставою для задоволення заяви.

В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись п.п.6, 7,8 ч.1ст.1, п. 4 ч. 2 ст. 26, п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ст.ст. 12,13, 60, 81,141,263,265,350-1-350-8 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави .

Визначення дати складання повного рішення - 30.06.2021.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін