ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року

м. Чернівці

справа № 713/232/21

провадження №22-ц/822/634/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретаря Паучек І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

учасники справи:

позивач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2021 року, головуючий у першій інстанції Пилип`юк І.В.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_3 у лютому 2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Зазначала, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований Черешенською сільською радою Вижницького району Чернівецької області 5 жовтня 2000 року актовим записом №2, розірваний рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2020 року.

За час шлюбу набуто земельну ділянку площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Також за час шлюбу за спільні кошти та спільною працею здійснено будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Не вирішено питання поділу спільного майна подружжя добровільно.

Просила визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя/колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати земельну ділянку площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя/колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на Ѕ ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

У решті відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2021 року в частині відмови у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частини земельної ділянки скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частки земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частки земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає про неправильне застосування норм матеріального права, помилковий висновок суду першої інстанції, що до ОСОБА_3 як учасника спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , переходить право власності на земельну ділянку згідно вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України у разі виділу в натурі Ѕ ідеальної частки нерухомого майна у необхідному для його обслуговування розмірі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Зазначає, що судом першої інстанції встановлено обставини, що мають значення для справи, набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку шляхом приватизації, його особисту приватну власність на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про набуття бувшим подружжям ОСОБА_3 на частку земельної ділянки у разі виділу в натурі належної ОСОБА_3 Ѕ ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_3 рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2021 року в частині визнання за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на Ѕ ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , відмови у позові ОСОБА_3 про визнання земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя/колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя/колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину майна та припинення права власності ОСОБА_2 на Ѕ частину майна, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за час шлюбу на спільні кошти здійснили будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , частки кожного з подружжя складають по 1/2.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя/колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину земельної ділянки та припинення права власності ОСОБА_2 на Ѕ частину земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права власності ОСОБА_3 .

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 набуто право власності на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:001:1005, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 шляхом безоплатної приватизації.

Земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а не спільною сумісною власністю колишнього подружжя.

Положення статей 120 ЗК України та 377 ЦК України дають підстави для висновку, що лише у разі виділу в натурі належної ОСОБА_3 Ѕ ідеальної частки житлового будинку (у позасудовому чи судовому порядку), до неї перейде право власності на частку земельної ділянки у необхідному для її обслуговування розмірі (визначеному експертом).

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в частині, що оскаржується, наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований Черешенською сільською радою Вижницького району Чернівецької області 5 жовтня 2000 року актовим записом №2, розірваний рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2020 року.

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №75738284 від 14 грудня 2016 року 08 грудня 2016 року проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами: навісом літ. «Б»; приміщенням для приготування кормів літ. «В»; літньою кухнею літ. «Г»; сараєм літ. «Д»; сараєм літ. «Е»; гаражем літ. «Є»; підвалом літ. «Пд.»; колодязем літ «К»; вигрібними ямами №1-2; огорожею №3-5, розташований по АДРЕСА_1 . Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:1005, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 9 грудня 2016 року № грудня 2016 року проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:001:1005, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 .

На підставі довідки Архівного відділу Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області від 15 лютого 2021 року пунктом 4 рішення виконавчого комітету Черешенської сільської Ради народних депутатів №15 від 02 квітня 1997 року «Про розгляд заяв громадян» виділено земельну ділянку у приватну власність в розмірі 0,20 га для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Згідно із пунктом 1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України з врахуванням відповідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

З урахуванням зазначених правових норм порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.

Згідно зі частиною першою, другою статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Частиною першою, другою статті 24 КпШС України встановлено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до частини першої статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Частиною першою статті 29 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

На підставі частини першої, другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною четвертою статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України).

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що «поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі».

На підставі ч.1 ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не будо подано.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 не оскаржується, відтак на час розгляду справи апеляційним судом є таким, що набрало законної сили з огляду на приписич.1 ст.273 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2021 року визнано право власності ОСОБА_3 на Ѕ ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , тому наведені обставини не потребують доказування при апеляційному розгляді.

Отже, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2021 року в частині визнання права власності ОСОБА_3 на Ѕ ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 містить преюдиційний факт належності ОСОБА_3 права власності на Ѕ ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - збудоване на землі слідує за нею. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16 (провадження № 61-3478св18).

З огляду на наведене судом першої інстанції не враховано, що особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Норми статей 120 ЗК України, 377 ЦК України не містять виключення для переходу права на земельну ділянку до одного з подружжя, який не мав права власності чи користування земельною ділянкою, у разі поділу будинку, будівлі, споруди, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що лише у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом виділення його в натурі до другого з подружжя ОСОБА_3 , яка не мала права власності на земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 , до неї перейде право власності на частку земельної ділянки у необхідному для її обслуговування розмірі на порушення норм матеріального права.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15).

Таким чином, у разі визнання рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2021 року права власності ОСОБА_3 на Ѕ ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 вона має право на пропорційну частку земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 .

У відповідності до вимог статей 120 ЗК України та 377 ЦК України до ОСОБА_3 право власності на цю земельну ділянку переходить у розмірі Ѕ частки права власності у житловому будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене суд першої інстанції безпідставно не вирішив питання про визнанням права власності одного з подружжя ОСОБА_3 на Ѕ частину земельної ділянки та припинення права власності другого з подружжя ОСОБА_2 на Ѕ частину земельної ділянки.

Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання права власності ОСОБА_3 на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 та припинення права власності ОСОБА_2 на Ѕ частину земельної ділянки суперечать нормам матеріального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2021 року в частині відмови у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частки земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 , припинення права ОСОБА_2 підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано право власності на на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 . та на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,2 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована у АДРЕСА_1 .

При звернені з позовом до суду першої інстанції ОСОБА_3 слідувало сплатити 5536 грн. 94 коп.

ОСОБА_3 сплачено 6810 грн. судового збору відповідно до квитанції Акціонерного товариства «Ощадбанк» №19 від 01 лютого 2021 року.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_3 слідувало сплатити 1959 грн. 68 коп.

ОСОБА_3 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1970 грн. відповідно квитанції Акціонерного товариства «Укрпошта» від 26 травня 2021 року.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 7496 грн. 62 коп. (5536 грн. 94 коп. + 1959 грн. 68 коп.).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2021 року в частині відмови у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності за ОСОБА_3 на Ѕ частки земельної ділянки площею 0,2 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована у по АДРЕСА_1 , припинення права власності ОСОБА_2 на Ѕ частки земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 , скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в частині та припинення права власності на земельну ділянку в частині задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_3 на Ѕ частки земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована у по АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частки земельної ділянки площею 0,2 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:1005, яка розташована по АДРЕСА_1 .

В решті залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 7496 грн. 62 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 24 червня 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк