Головуючий у І інстанції Яценко Н.О.
Провадження №22-ц/824/2099/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Поливач Л.Д.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду по справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва від 16 квітня 2019 року по справі №2/756/253/19, яким з них на користь АТ «УкрСиббанк» стягнуто у солідарному порядку заборгованість за тілом кредиту та процентами за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27.10.2006 року в розмірі 36 838 доларів США 57 центів, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 13 767 гривень 46 копійок та судові витрати.

Обгрунтовуючи заяву, заявники посилались на те, що виконання вищевказаного рішення суду ускладнюється погіршенням стану здоров`я ОСОБА_1 , оскільки останній має хворобу серця, підвищений кров`яний тиск, хворобу нервової системи та грижу нижнього відділу хребта. Крім того, заявники посилались на складну економічну ситуацію в країні, спричинену пандемією та карантином в зв`язку із коронавірусом Сovid-19, у зв`язку із чим у заявників погіршився фінансовий стан та вони на даний час є безробітними.

Враховуючи вищевикладене, заявники просили відстрочити виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва від 16 квітня 2019 року по справі № 2/756/253/19.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, заявник ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про відстрочку виконання рішення, відстрочивши його виконання строком на один рік.

В судовому засіданні представник АТ «УкрСиббанк» - адвокат Лісовський С.В. проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечив та просив ухвалу суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ «УкрСиббанк», перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 16 квітня 2019 року у справі 2/756/253/19 позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості були задоволені в повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за тілом кредиту та процентами за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27.10.2006 року в розмірі 36 838 (тридцять шість тисяч вісімсот тридцять вісім) доларів США 57 центів, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 13 767 (тринадцять тисяч сімсот шістдесят сім) гривень 46 копійок, а також стягнуто з відповідачів на користь банку судові витрати в розмірі 7 174 (сім тисяч сто сімдесят чотири) гривні 97 копійок з кожного (а.с.247-248, том 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вищевказане судове рішення залишені без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м.Києва від 16 квітня 2019 року - залишено без змін (а.с.31-39, том 3).

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви відповідачів про відстрочку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявниками підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 435 ЦПК України регламентовано, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 цієї статті визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах «Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що причини, зазначені заявниками в якості підстав для відстрочення виконання рішення, не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, в зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви та відстрочення виконання рішення згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції, при здійсненні якої судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: