Справа № 487/7549/20
Провадження № 2/487/976/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11.02.2021 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Дорога" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до КП "Дорога" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у період з 01 квітня 2019 року по 17 лютого 2020 року ОСОБА_1 , працював в КП «Дорога» на посаді водія автотранспортних засобів. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Під час знаходження у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 20 515 грн. 55 коп. Підтвердженням факту існування заборгованості в період з вересня 2019 по лютий 2020 року є довідка, яка видана Відповідачем за № 21 від 17.02.2020 року. 17.02.2020 року відповідно до наказу № 48 позивача звільнено з посади водія автотранспортних засобів в КП «Дорога» з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін).

Позивач у судове засідання не з`явилися, надав заяву про слухання справи за його відсутністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву відповідач не подав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 01 квітня 2019 року по 17 лютого 2020 року ОСОБА_1 , працював в КП «Дорога» на посаді водія автотранспортних засобів.

Під час знаходження ОСОБА_1 у трудових правовідносинах з КП "Дорога", з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 20 515 грн. 55 коп. Підтвердженням факту існування заборгованості в період з вересня 2019 по лютий 2020 року є довідка, яка видана КП "Дорога" за № 21 від 17.02.2020 року.

17.02.2020 року відповідно до наказу № 48 позивача звільнено з посади водія автотранспортних засобів в КП «Дорога» з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін).

За період роботи в КП «Дорога» заробітна плата позивача складала 62115,62 грн., (згідно довідки № 60 від 13.07.2020 року) а саме: квітень 2019 року - 8593, 20 грн.; травень 2019 року - 7995, 49 грн.; червень 2019 року - 5440, 05 грн.; липень 2019 року - 6375, 60 грн.; серпень 2019 року - 5786, 55 грн.; вересень 2019 року - 5821,20 грн.; жовтень 2019 року - 6098, 40 грн.; листопад 2019 року - 5821,20 грн.; грудень 2019 року - 2627, 96 грн.; січень 2020 року - 1386, 00 грн.; лютий 2020 року - 6209, 97 грн.

Згідно довідки відповідача № 21 від 17.02.2020 року сума заборгованості по заробітній платі на 17.02.2020 року складає 20515, 55 грн.: вересень 2019 року - 2344,23 грн.; жовтень 2019 року - 4909, 21 грн.; листопад 2019 року - 4686,06 грн.; грудень 2019 року - 2288, 40 грн.; січень 2020 року - 1288, 62 грн.; лютий 2020 року - 4999,03 грн.

За таких обставин, з Відповідача підлягає стягненню в судовому порядку сума заборгованості по заробітній платі на 17.02.2020 року в розмірі 20515 грн. 55 коп.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу .

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117 , 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 , дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до розділу II п. 2 вказаної постанови середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Середньоденна заробітна плата складає 2627,96 грн. - заробітна плата за грудень 2019 року) + 1386,00 грн. - заробітна плата за січень 2020 року) = 4013,96 гривень : 40 робочих днів за два місяці (21 робочих днів у грудні 2019 року та 21 робочих дня у січні 2020 року) = 95,57 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.02.2020 (день звільнення) по 11.02.2021 (день ухвалення рішення) становить 23701,36 грн. виходячи з розрахунку 248 (робочих днів затримки) х 95,57 (середньоденна заробітна плата).

У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту ухвалення рішення пройшло 248 робочих дні, з підприємства підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який складає 23701,36 грн.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (далі за текстом Постанова Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року), при застосуванні норм Кодексу законів про працю України щодо порядку розгляду трудових спорів у справах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, суди повинні виходити з того, що за змістом ст. 124 Конституції потерпілий має право звернутися з такими вимогами до суду безпосередньо. Суддя не вправі відмовити особі у прийнятті заяви з такими вимогами лише з тієї підстави, що вона не розглядалася комісією по трудових спорах.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року, передбачено, що під моральною шкодою необхідно розуміти збитки немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, спричинених фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з пошкодженням здоров`я, в порушенні права власності, інших громадянських прав, в порушенні нормальних життєвих функцій у зв`язку з неможливістю продовжувати активне суспільне життя, порушення відносин з навколишніми особами, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на викладене, беручи до уваги заподіяння позивачу моральної шкоди у вигляді душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків пов`язаних із порушенням трудових прав, ОСОБА_1 , суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне задовольнити позов в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 гривень.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Дорога" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні, стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Дорога" на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з вересня 2019 року по 17 лютого 2020 року в сумі 20515,55 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 17.02.2020 року по день прийняття рішення, розмір якого становить 23701,36 грн. без урахування податків та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Стягнути з Комунального підприємства "Дорога" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Комунальне підприємство "Дорога", місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 7, .

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.Г. Нікітін