Справа № 202/5059/19
Провадження № 2/202/100/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнка Д.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи - Лебедєвої В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Державна податкова служба України про захист прав споживача банківських послуг,-

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач звернувся до суду із позовом, за змістом якого просив визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування суми заборгованості за кредитним договором, яка була включена відповідачем у довідку форми № 1 ДФ та скасувати подану відповідачем довідку форми № 1 ДФ щодо податкового розрахунку суми доходу платника податку позивача. Заявлена вимога була обґрунтована тим, що між позивачем та відповідачем (банком) виникли договірні відносини, що випливали із кредитного та іпотечного договорів, за яким банк надав у платне користування позивачу споживчий кредит у дол. США з майновим забезпеченням. В подальшому, у зв`язку із порушенням позивачем умов кредитного договору (в частині його погашення), за рішенням суду ухваленого у 2013 році, яке набрало чинності, з позивача було стягнуто достроково заборгованість по кредиту. Після чого, на підставі договору іпотеки, банк зареєстрував за собою право власності на іпотечне майно. Після вказаних подій позивач дізналась, що банком, на думку позивача, безпідставно та неправомірно було подано до податкової служби форму 1ДФ за змістом якої було вказано про борг позивача за вказаним вище кредитним договором у сумі: основний борг - 1 516 497, 21 грн., заборгованість за комісією - 1 834 169, 86 грн., заборгованість за пенею - 6 291, 540, 94 грн. Позивач також зазначила, що звернувшись до суду у 2013 році позивач використав своє право на дострокове стягнення кредитних коштів, а тому подальше нарахування відсотків, пені, комісії відбувалось у порушення законодавства.

Не погоджуючись із заявленими вимогами зі сторони відповідача надійшов письмовий відзив за змістом якого, представник відповідача зазначив, що у задоволенні позовної заяви має бути відмовлено з огляду на відсутність порушеного, не визнаного відповідачем права/інтересу позивача, оскільки з 26.02.2019, тобто після звернення стягнення на іпотечне майно, жодних вимог щодо виконання основного зобов`язання банк не пред`являв.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

02.08.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 1890.

Надання кредиту здійснювалося окремими частинами - траншами, а у сукупності транші зі сплатою 13,5% річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному Договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 63 980,00 дол. США.

В забезпечення виконання умов кредитного договору сторонами було укладено іпотечний договір № 714 від 02.08.2007 за яким позивач в якості іпотечного майна надала нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість станом на 01.07.2013 за ним склала 839 582,80 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом - 447 488,11 грн.; сума заборгованості за відсотками - 317 730,13 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 31 772,85 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 42;591,71 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2013 з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» стягнуто суму заборгованості по Договору про надання не відновлюваної кредитної лінії № 1890 від 02.08.2007 в сумі 839 582,80 грн., яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 447 488,11 грн.; сума заборгованості за відсотками - 317 730,13 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 31 772,85 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 42 591,71 грн. та судовий збір у розмірі 3 441,00 грн., а всього - 843 023,80 грн.

Згідно листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 05.02.2018, адресованого на ім`я позивача, банк вимагав сплати борг за кредитним договором, додатково повідомив, що у разі невиконання вимоги протягом 30 днів, банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», у зв`язку із чим боржнику буде прощено (анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом, а відтак боржник повинен буде сплатити 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % військового збору з доходу у вигляді основної суми боргу, анульованого кредиту.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 162900328 від 09.04.2019 право власності на іпотечне майно було зареєстровано 21.02.2019 державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. на підставі іпотечного повідомлення про дострокове погашення заборгованості, виданого 05.02.2018 АТ «Укрсоцбанком», іпотечного договору № 714 від 02.08.2007 та договору про надання невідновлюваної кредитної лінії № 1890.

Згідно із довідки про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу № 5228 від 29.07.2019 АТ «Укрсоцбанком» на адресу позивача повідомило, що у зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» на дату державної реєстрації банком права власності на нерухомість позивачу прощено (анульовано) залишок заборгованості за договором про надання невідновлюваної кредитної лінії № 1890. У відповідності до вимог ПК України до складу річного доходу позивача за 2019 рік включається дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу в розмірі 1 516 497, 21 грн., що підлягає оподаткуванню.

В той же час, згідно довідки АТ Укрсоцбанк від 29.08.2019 по клієнту ОСОБА_2 по договору № 1890 від 02.08.2007 прострочена заборгованість відсутня.

Листом № 106881-21.3-б/б від 15.11.2019 АТ «Альфа-Банк» на адресу представника позивача повідомило, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ Укрсоцбанк на підставі рішення про реорганізацію. Також було повідомлено, що жодних претензій до позивача банк не має, оскільки кредитор скористався своїм правом та задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на іпотечне майно. Крім того, зазначено, що на момент набуття банком права власності на предмет іпотеки було виконано анулювання (прощення) кредитної заборгованості за договором про надання невідновлюваної кредитної лінії № 1890, в зв`язку із чим банк включив в довідку 1 ДФ частини заборгованості, а саме: основного боргу по кредиту у розмірі 1 516 497,21 грн., заборгованості за комісією - 1 834 169, 86 грн. та заборгованості за пенею - 6 291 540,94 грн.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені в договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18)».

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.08.2020 в справі № 201/16327/16-ц (провадження № 61-43384св18) вказано, що «правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив суд, зокрема, визнати протиправними дії банку щодо нарахування суми заборгованості, яка була включена відповідачем у довідку форми № 1 ДФ та скасувати подану відповідачем довідку форми № 1 ДФ щодо податкового розрахунку суми доходу платника податку позивача, про нарахування яких позивачу було повідомлено банком листом від 05.02.2018 відповідно до повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.

Відповідно до статті 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Таке прощення є безумовним одностороннім правочином.

Аналіз статті 605 ЦК свідчить, що під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. За загальним правилом, прощенням боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони договору не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу.

У даній справі, прощення боргу втілене в односторонньому правочині кредитора. Недійсність такого одностороннього правочину й законом прямо не встановлена, а тому в аспекті положень частини першої статті 204 ЦК України такий правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, він може бути оспорений лише в судовому порядку і належним способом захисту в такому разі має бути визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України). Спроба позивача використати такий спосіб захисту, як визнання дій банку неправомірними, не відповідає засадам презумпції правомірності правочину.

Схожий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23.09.2020 у справі № 497/1085/16-ц (провадження № 61-1684св19), від 02.12.2020 у справі № 569/22588/18 (провадження № 61-17986св19).

За таких обставин як первісна вимога про визнання дій банку протиправними щодо нарахування суми заборгованості, яка була включена у довідку 1ДФ, так і похідна позовна вимога про скасування такої довідки, задоволенню не підлягають у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 26.05.2021 справа № 761/10758/17, провадження № 61-17263св19.

Окрім того, суд звертає увагу, також, що види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2ст. 164 ПК України.

Відповідно до п. п. «д» п. п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд, приходить до висновку, що хоч припинення зобов`язання внаслідок прощення боргу кредитором і звільняє боржника від обов`язку сплатити решту кредитної заборгованості, але породжує для нього податкові зобов`язання перед державою.

Питання щодо оподаткування податком з доходу фізичних осіб регламентується ПК України, яким визначено порядок вирішення спірних питань, зокрема щодо донарахованих сум податків, оскарження відповідних рішень органів державної фіскальної служби.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач фактично ставить питання про захист своїх прав на майбутнє, зокрема з метою унеможливлення винесення органом державної фіскальної служби рішення про донарахування сум податку, а отже і уникнення необхідності оскаржувати це рішення.

При цьому, порушення прав і законних інтересів позивача діями банку не встановлено (відповідних доказів: рішення суду, тощо, суду не надано), а позивач, за умови прийняття відповідного рішення органом державної податкової служби про донарахування сум податку не позбавлений можливості його оскаржити, в тому числі в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Державна податкова служба України про захист прав споживача банківських послуг.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 червня 2021 року.

Суддя Г.О. Кухтін