УХВАЛА

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа №201/7796/20

провадження № 61-1443ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпро від 07 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2021 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним позбавленням свободи, заінтересована особа - Головне управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним позбавленням волі і просив суд компенсувати немайнову шкоду у розмірі 165 000 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпро від 07 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, у задоволенні заяви відмовлено.

У січні 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпро від 07 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку судові рішення, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

В касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23 вересня 2020 року у справі №201/11110/17.

За правилами пункту першого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, за умови якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Диспозиція вищевказаної норми процесуального закону передбачає, що крім іншого скаржнику необхідно вказувати норму права, яку на його думку застосував суд апеляційної інстанції без врахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування саме цієї норми права у подібних правовідносинах.

В мотивувальній частині скаржник не зазначає чітко, в частині застосування якої саме норми права суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок Верховного Суду. Мотивувальна частина касаційної скарги містить нормативно-правового обґрунтування, але суд не наділений повноваженнями на власний розсуд з контексту скарги самостійно обирати норму права, з застосуванням якої не погоджується скаржник. В свою чергу за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має надати правовий висновок з приводу застосування саме цієї норми права судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин.

Суд касаційної інстанції нагадує скаржнику положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що належне зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Скаржником не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно зазначення підстав касаційного оскарження, в зв`язку з чим касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування.

Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.

Крім того, скаржником не надано до суду копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

В розумінні пункту першого частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників скарги.

Посилання скаржника на те, що на підставі частини другої статті 177 ЦПК України він звільнений від обов`язку надання копій касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вимоги до оформлення касаційної скарги передбачені лише статтею 392 ЦПК України, яка не містить відсилочної норми на частину другу статті 177 ЦПК України, а підстав для звільнення від надання копій касаційної скарги скаржником положеннями статті 392 ЦПК України не передбачено

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної справи.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпро від 07 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш