У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

за участі секретаря судового засідання - Кузьменко А.М.,

розглянувши в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Назаренко Катерини Олександрівни,

установив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга на дії державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Назаренко Катерини Олександрівни, в якій скаржник просить визнати дії виконавця неправомірними та скасувати постанову про накладення штрафу від 21.08.2020 року в рамках виконавчого провадження № 62234924.

Скарга обґрунтована тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року в межах розгляду цивільної справи № 755/5133/20 забезпечено позов та встановлено тимчасовий графік спілкування ОСОБА_2 з дитиною - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 03.06.2020 року відкрито виконавче провадження № 62234924. 17.06.2020 року, 24.06.2020 року, 01.07.2020 року, 08.07.2020 року, 15.07.2020 року, 22.07.2020 року виконавцем та стягувачем було здійснено виходи за його та дитини адресою проживання з метою перевірки виконання ухвали суду. Кожного із вказаних виходів він належним чином виконував рішення суду, здійснював всі необхідні та залежні від нього дії задля передачі дитини стягувачу. Проте, дитина за власною волею категорично відмовлялась покидати житло та їхати з матір`ю. Не зважаючи на це, виконавець накладав на нього штрафи за невиконання судового рішення. 31.07.2020 року виконавчий документ передано до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). 19.08.2020 року виконавець Назаренко К.О. здійснила вихід для перевірки виконання ухвали суду за місце побачення дитини з матір`ю. Коли він (скаржник) прибув, виконавець вже була у стягувача. Під час проведення виконавчих дій він надав можливість стягувачу забрати дитину, жодних перешкод не чинив. Однак, виконавець відмовилась фіксувати факт передачі дитини. В цей час стягувач забрала дитину та зачинилась разом з нею в кімнаті. Через декілька хвилин дитина почала дуже голосно кричати та плакати, кликати його (скаржника) та проситися до нього. Зусиллями старшого сина ОСОБА_4 , дитину було виведено з помешкання та передано йому. Дитина була в істериці, кричала, щоб він (скаржник) забрав його до себе, та якомога швидше залишити помешкання матері. В попередні зустрічі з матір`ю дитина поводила себе аналогічно. Однак, виконавець констатувала факт невиконання судового рішення, та наклала 21.08.2020 року штраф.

Скаржник до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства.

До суду стягувач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась згідно норм процесуального законодавства.

До суду виконавець не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Дана скарга надійшла до Дніпровського районного суду м. Києва 10.09.2020 року.

11.09.2020 року здійснено автоматизований розподіл справи між суддями.

Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2020 року по даній справі відкрито провадження, витребувано матеріали виконавчого провадження № 62234924.

23.11.2020 року від стягувача надійшли письмові пояснення.

24.11.2020 року надійшла документи на вимогу суду.

В суді встановлено, що 22.04.2020 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено судове рішення у справі № 755/5133/20, яким забезпечено позов ОСОБА_2 , та визначено час спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано батька - ОСОБА_1 передавати дитину матері у визначені судом дні, а саме: визначити місце та час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до винесення судом рішення: щотижня у будні дні: з 10-00 кожної середи до 10-00 кожної суботи; щомісячно у вихідні дні: з 10-00 кожної першої суботи до 20-00 кожної першої неділі та з 10-00 кожної третьої суботи до 20-00 кожної третьої неділі та, коли випадає, з 0-00 кожної п`ятої суботи до 20-00 кожної п`ятої неділі; зобов`язати батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування.

03.06.2020 року заступником начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62234924 з примусового виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року у справі № 755/5133/20.

31.07.2020 року матеріали виконавчого провадження № 62234924 передано до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).

04.08.2020 року старший державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Василович Р.Д. виніс постанову про прийняття виконавчого провадження.

Згідно вимоги виконавця від 11.08.2020 року, 19.08.2020 року о 10.00 годині за місцем проживання стягувача заплановано проведення примусових виконавчих дій по виконанню ухвали суду від 22.04.2020 року № 755/5133/20.

19.08.2020 року виконавцем складено акт, де вказано про те, що ОСОБА_1 о 10.10 годині пустив дитину до фактичного місця проживання стягувача. Передача дитини відбулась. О 10.15 годині ОСОБА_1 насильним шляхом забрав дитину з квартири. О 10.12 годині було викликано поліцію. Дитина кричала. Передача не відбулась. Виконавчі дії завершено о 10.41 годині.

21.08.2020 року на ОСОБА_1 накладено штраф на користь держави у розмірі 3 400,00 грн. за невиконання судового рішення.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій (ч.3 ст. 24 Закону№1404-VIII).

Згідно з п. п. 8, 9 Розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5, затвердженої Міністерством юстиції України 02.04.2012 року, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин 1-4 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Як установлено з Акту виконавця від 19.08.2020 року ОСОБА_1 о 19.08.2020 року прибув до місця проживання стягувача, та о 10.10 годині пустив дитину до фактичного місця проживання матері дитини. Згодом, дитина почала плакати, та її забрано. Дане не свідчить про те, що боржником не виконано судове рішення, що в сврю чергу свідчить про неправомірність накладення штрафу.

Заперечення стягувача судом не приймаються до уваги, оскільки є недоведеними.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Що стосується сплаченого заявником при зверненні до суду з даною скаргою судового збору, суд зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд рішень Верховним Судом; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення передбаченого цим Законом. За своїм змістом вказаний перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.

В пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ані у розділі VII ЦПК України 2004 року, ані в Законі України «Про судовий збір» (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Таке розуміння існуючого механізму правового регулювання ґрунтується на тому, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду, а позивачем уже сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом, або він мав пільги зі сплати такого збору.

У статті 4 Закону України «Про судовий збір» не визначено розмір ставки судового збору за подання скарги на дії державного виконавця.

Таким чином, за подання до суду першої інстанції скарги на дії державного виконавця судовий збір не справляється. Тому підстави для його стягнення відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 18, 76-89, 258, 259, 260, 353, 354, 447-451, 453 ЦПК України,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Назаренко Катерини Олександрівни - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Назаренко Катерини Олександрівни щодо винесення постанови від 21.08.2020 року про накладення штрафу протиправними.

Скасувати постанову державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Назаренко Катерини Олександрівни від 21.08.2020 року ВП № 62234924 про накладення штрафу на ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 03.02.2021 року.

Суддя: