ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року м. Чернівці

справа № 715/2865/20

провадження 822/556/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третя особа ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ, визнання протиправним рішення сесії сільської ради

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ, визнання протиправним рішення сесії сільської ради.

Позов обгрунтовано наступним. Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 24.07.1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період шлюбу сторони побудували житлові будинки та господарські споруди по АДРЕСА_1 . За вказаною вище адресою проживала бабуся відповідачки ОСОБА_4 , яка надала їм, як подружжю, дозвіл на побудову будинку на своїй земельній ділянці, де вони і збудували житловий будинок, загальною площею 541,40 кв.м. Пізніше вони побудували інший будинок, який ще не введений в експлуатацію. Після розірвання шлюбу відповідачка відмовилась у добровільному порядку поділити майно, більше того, скориставшись тим, що позивач не зареєстрований за місцем свого фактичного проживання, відповідачка найняла службу охорони «ТИГР» з метою позбавити його можливості права користування своїм житлом, де він проживав разом з нею більше 20 років.

Крім того, позивачка без його відома та вводячи його і працівників сільської ради в оману внесла відомості в особовий рахунок на ім`я ОСОБА_4 в погосподарській книзі Волоківської сільської ради за 2011 -2015 роки про додатковий житловий будинок, площею 145 кв.м., рік будівництва 2007, що не відповідає дійсності, оскільки, вказаний будинок є спільно набутою власністю подружжя.

Відповідачка після смерті бабусі звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, в тому числі і на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пізніше йому стало відомо, що житловий будинок літ. «Е», 1935 року побудови, зникає у особовому рахунку, натомість по АДРЕСА_2 з 2018 року з`являється новий особовий рахунок з новою адресою АДРЕСА_2 , власником якого є їх син - ОСОБА_3 .

Просив суд визнати протиправним та скасувати Рішення № 66-17/2008 XVII сесії V скликання Волоківської сільської ради Глибоцького району від 28.03.2008 року «Про оформлення права власності на будинковолодіння» та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.05.2008 р., що зареєстроване 18.06.2008 р. № 23428302, в частині оформлення права приватної власності за ОСОБА_4 на житловий будинок літ. «А»; визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як розташовані в АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ним - ОСОБА_1 право на 1/2 частку на вказаний житловий будинок з одночасним припиненням права власності на зазначене майно; судові витрати по справі стягнути з відповідачки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ, визнання протиправним рішення сесії сільської ради відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт зазначає, що судове рішення не є законним та необґрунтованим.

Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи призвели до неправильного ухвалення рішення, з порушенням принципів розумності, виваженості, співмірності і справедливості.

Зазначає, що ОСОБА_1 без відома ОСОБА_1 , вводячи в обману працівників Волоківської сільської ради, оформила право власності в тому числі й на спільне майно подружжя на іншу особу, від якої пізніше отримала як спадок те саме майно, але з іншим статусом. Отримавши все майно як спадщину від своєї бабусі, відповідачка розпорядилася на свій розсуд, таким чином, порушуючи його право власності на частину цього майна.

Свідком в даній справі підтверджено факт проживання ОСОБА_1 та його сім`ї в спірному будинковолодінні протягом більше ніж 20 років.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Зазначає, що отримавши у власність спадкове майно вона могла розпоряджатися ним на власний розсуд без згоди позивача, оскільки це майно є її особистою приватною власністю.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що згідно рішення Глибоцького районного суду від 02.11.2020 року шлюб, зареєстрований 24.07.1998 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірваний.

Від даного шлюбу народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №90 від 14.05.2020 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 22.06.2018 року по даний час.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 19.06.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою с. Волока, Глибоцького району Чернівецької області.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Волока Глибоцького району Чернівецької області.

Згідно заповіту, складеного 28.11.2005 року ОСОБА_4 , на випадок своєї смерті вона заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 .

Як вбачається із заяви №11 від 16.03.2018 року, ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_6 . На день її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого, серед іншого, входить і житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (бланк серії НОМЕР_3 ), виданого 17 сесією Волоківської сільської ради 5 скликання, 28.05.2008 року.

На підставі вказаної заяви ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі №100, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №51264728.

Відповідно до розпорядження Глибоцької РДА №110 від 25.07.2008 року затверджено акт державної приймальної комісії від 05.03.2008 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту приватного житлового будинку в АДРЕСА_2 , забудовником якого є ОСОБА_4 .

Згідно рішення №66-17/2008 Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 17 сесії 5 скликання від 28.03.2008 року вирішено оформити право власності на будинковолодіння, що складається з житлових будинків літ. «А», літ. «Е» з належними до них господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 .

Відповідно до особових рахунків №598, №672, №614, №516 та облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011- 2015 роки, ОСОБА_4 проживала в домогосподарстві за адресою в АДРЕСА_2 з 1991 рік по 2015 рік.

Згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки у вказаному вище господарстві проживають та зареєстровані з 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки №363 від 18.04.2014 року, виданої Волоківською сільскою радою Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно зареєстровані та проживали за адресою в АДРЕСА_3 і станом на 2014 рік з реєстрації не зняті.

Згідно Рішення виконавчого комітету Волоківської сільської ради Глибоцької ОТГ Чернівецької області №38 від 29.05.2018 року вирішено внести зміни в погосподарській книзі та відкрити нові поштові адреси ОСОБА_2 у зв`язку з розподілом земельної ділянки згідно проекту розподілу на дві нові земельні ділянки, у зв`язку з чим утворились два окремих об`єкта нерухомого майна, а саме земельні ділянки: площею 0,1350 га, кадастровий номер :01:002:0506, в АДРЕСА_2 та площею 0,1150 га кадастровий номер :01:0025:0507 в АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127237242, №127199597, №127188987, №127191799 ОСОБА_2 на праві приватної власності належать: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 та земельні ділянки: площею 0,1208 га, кадастровий номер :01:002:0507 за адресою: АДРЕСА_2 ; площею 0,1292 кадастровий номер :01:002:0506 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові дійшов висновку, що позивачем на підставі належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів не спростовано презумпцію правомірності набуття права власності на спірне нерухоме майно забудовником якого є ОСОБА_4 , а як наслідок набуття в подальшому права власності на це майно її спадкоємицею відповідачкою по справі ОСОБА_2 . При цьому сама по собі участь позивача в будівництві нерухомого майна не може бути самостійною підставою набуття права власності на нього.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Статтею 57 СК України, зокрема ч.1 п.2 передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом установлено, що згідно заповіту, складеного 28.11.2005 року ОСОБА_4 , вона заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 .

Відповідно до заяви №11 від 16.03.2018 року, ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_6 . На день її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого, серед іншого, входить і житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (бланк серії НОМЕР_3 ), виданого 17 сесією Волоківської сільської ради 5 скликання, 28.05.2008 року.

У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 брав участь коштами або працею у набутті та покращенні спірного майна.

Щодо визнання протиправним та скасувати Рішення № 66-17/2008 XVII сесії V скликання Волоківської сільської ради Глибоцького району від 28.03.2008 року «Про оформлення права власності на будинковолодіння» та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.05.2008 р., що зареєстроване 18.06.2008 р. під номером НОМЕР_4 , в частині оформлення права приватної власності за ОСОБА_7 на двоповерховий житловий будинок літ. «А», рік будівництва 2007 року, такі вимоги є безпідставними.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Таким чином, вказаними вище нормами встановлено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад вирішувати питання у галузі земельних відносин, зокрема, приймати рішення щодо безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Частиною першою статті 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Встановлено, що відповідно до розпорядження Глибоцької РДА №110 від 25.07.2008 року затверджено акт державної приймальної комісії від 05.03.2008 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту приватного житлового будинку в АДРЕСА_2 , забудовником якого є ОСОБА_4 .

Згідно рішення №66-17/2008 Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 17 сесії 5 скликання від 28.03.2008 року вирішено оформити право власності на будинковолодіння, що складається з житлових будинків літ. «А», літ. «Е» з належними до них господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 .

Відповідно до особових рахунків №598, №672, №614, №516 та облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011- 2015 роки, ОСОБА_4 проживала в домогосподарстві за адресою в АДРЕСА_2 з 1991 рік по 2015 рік.

Підстав для визнання протиправним рішення сільської ради позивачем не доведено, а судом не встановлено.

Установивши, що спірний житловий будинок належав на праві особистої приватної власності ОСОБА_4 , зведений на виділеній останній земельній ділянці, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки доказів того, що зазначений житловий будинок був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивачем не надано.

Також, ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів того, що оспорюваними ним рішенням органу місцевого самоврядування та свідоцтвом про право власності на спірний будинок, виданим на ім`я ОСОБА_2 , порушено його права чи законні інтереси.

Доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження з рішенням суду першої інстанції, з посиланням на обставини, які були предметом дослідження судом та висновків суду не спростовують.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк