Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1144/16-ц
Провадження № 6/433/105/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2021 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Гавалешка П.С.,

за участю секретаря судового засідання - Рєзнікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Троїцьке Луганської області заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах боржника ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_3 , зацікавлена особа орган виконання судових рішень Луганський МВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в порядку ч. 2 ст. 432 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

До Троїцького районного суду Луганської області надійшла вищевказана заява.

Представник боржника свою заяву обґрунтовує тим, що 22 грудня 2016 року було ухвалено рішення Троїцького районного суду Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 821 000,71 грн., заборгованості за договорами грошової позики від 05 серпня 2012 року та 08 вересня 2012 року, та 6 890 грн. за сплачений судовий збір, всього 827890грн. 71 грн. Видано виконавчий лист на підставі рішення Троїцького районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року №433/1144/16-ц, залишеного в силі ухвалою від 21.03.2017 колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області. 25.05.2017 Старшим державним виконавцем Луганського МВДВС СМУ МЮ (м. Харків) прийнято до виконання виконавчий лист № 433/1144/16-ц, виданий 20.05.2017 Троїцьким районним судом Луганської області. Стягувачем за даним виконавчим листом є ОСОБА_3 , боржником - ОСОБА_4 . (Виконавче провадження АСВП № 54024688 від 25.05.2017 р). Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, регулюються розд.VІ ЦПК. Відповідно до ч.1 ст.431 кодексу (зі змінами та доповненнями станом на 15.12.2017). Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як перша інстанція. Станом на 6 березня 2021 року ОСОБА_4 добровільно виконав грошове зобов`язання в сумі 827890,71 грн, за виконавчим листом №433/1144/16-ц від 20.05.2017, шляхом вручення ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 827890,71 грн., що підтверджується розпискою та нотаріально посвідченою заявою про отримання грошових коштів за договором позики. Посилаючись на вищевикладене, на підставі ч.2 ст.432 ЦПК, представник заявника просить суд визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Представник заявника в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання з проханням розглянути дану заяву без її участі, на задоволенні заяви наполягає.

Представник Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на заяву в якому просив відмовити у задоволені заяви, оскільки станом на 03.06.2021 року боржником не сплачено виконавчий збір у розмірі 82100,07 грн., та витрат виконавчого провадження у розмірі 255,50 грн.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, причину неявки до суду не повідомили.

Суд дослідивши заяву та матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 821 000, 71 грн., 6 890 грн. за сплачений судовий збір, всього 827890,71 грн.

Троїцьким районним судом Луганської області був виданий виконавчий лист на підставі рішення суду від 22 грудня 2016 року у справі №433/1144/16-ц.

25.05.2017 Старшим державним виконавцем Луганського МВДВС СМУ МЮ (м. Харків) прийнято до виконання виконавчий лист № 433/1144/16-ц, виданий 10.04.2017 Троїцьким районним судом Луганської області. Стягувачем за даним виконавчим листом є ОСОБА_3 , боржником - ОСОБА_4 . (Виконавче провадження АСВП № 54024688 від 25.05.2017 р).

Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви від 06.03.2021 року про отримання грошових коштів за договором позики, та копії розписки №1 про отримання грошових коштів від 12.01.2021 року, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 827890, 71 грн. З вказаної нотаріально посвідченої заяви про отримання грошових коштів за договорами позики вбачається, що ОСОБА_3 стверджує про повний розрахунок за договорами позики, будь яких фінансових, майнових та інших претензій до ОСОБА_2 не має.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції").

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - "Закон") підлягають примусовому виконанню рішення в тому числі на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 431ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Згідно з положеннями ст. 432 ЦПК України, суд, визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

За змістом норми ст.432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

При цьому словосполучення «або з інших причин», застосоване у гіпотезі ч. 2 ст. 432 ЦПК України, не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Саме такі роз`яснення надано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 8 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, матеріально-правовою підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є припинення обов`язку боржника з підстав, визначених законом (статті599-601,604-609 ЦК України).

При цьому, зміст ч.2 ст.432 ЦПК України свідчить про те, що матеріально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є, зокрема, припинення обов`язку боржника, яке мало місце поза межами виконавчого провадження, у зв`язку з чим у боржника буде відсутній обов`язок з виконання виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України" та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 433/1144/16-ц від 10.04.2017 виданого Троїцьким районним судом Луганської області, щодо стягнення заборгованості за договорами грошової позики з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у сумі 821 000,71 грн. відкрито 25.05.2017 року.

Станом на 03.06.2021 виконавче провадження знаходиться на стадії примусового виконання у зв`язку з несплатою боржником виконавчого збору у розмірі 82100,07 грн., та витрат виконавчого провадження у розмірі 255.50 грн.

Згідно Закону Укрпаїни Про виконавче провадження добровільним виконанням рішення суду вважаєтьсяя погашення заборгованості до надходження виконавчого документа на виконання.

Вичерпний перелік підстав та умов, за якими виконавчий збір не стягується, визначений статтею 27 Закону Укрпаїни Про виконавче провадження, не застосовується до цих правовідносин. Крім того, примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У разі, якщо виконання зобов`язання за судовим рішенням відбулося в межах виконавчого провадження, стягувач має право подати до виконавця письмову заяву про повернення виконавчого документа. На підставі цієї заяви виконавець приймає постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п.1 ч.1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження. Однак, сплата боржником боргу чи припинення обов`язку з інших підстав, які відбулись вже у відкритому виконавчому провадженні, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги матеріали справи, обов`язковість виконання судового рішення, маючи на меті здійснити захист порушеного права, суд приходить до висновку, що подана заява є такою, що не підлягає задоволенню вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження»; ст. 211, 258, 261, 273, 354-355, 432 , п.п. 17.2, п.п.17 п.1розділу ХІ "Перехідні положення" ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах боржника ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_3 , зацікавлена особа орган виконання судових рішень Луганський МВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя П.С.Гавалешко