РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/216/21

Справа № 510/862/20

02.02.2021 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарі Пройка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що протягом 36 років вони користуються будинком АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту вказаний будинок побудованій у 1960 році. Підставою для будівництва було рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 38 від 13 лютого 1975 року, яким надано ОСОБА_4 право індивідуального будівництва житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 , площею 517 кв.м.

На підставі вказаного рішення було видано акт від 24 березня 1975 року про виділ у користування ОСОБА_4 в натурі земельної ділянки загальною площею 517 кв.м. розташованої у АДРЕСА_1 .

31 березня 1975 року підписано договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 200 від 13 серпня 1986 року надано дозвіл ОСОБА_4 на продаж незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 , зобов`язано позивача ОСОБА_2 закінчити будівництво до 10 серпня 1987 року, та ввести будинок до експлуатації.

Рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради від 12 травня 1988 року долучено позивача ОСОБА_1 до договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку.

Згідно технічного паспорту на вказаний вище житловий будинок та довідки КП «Ренійське БТІ», будівництво житлового будинку було завершено у строк визначений рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 38 від 13 лютого 1975 року.

У 1984 році позивачі домовились з батьком відповідача про продаж зазначеного вище нерухомого майна. Після продажу будинку почали ним користуватись, зробили ремонт, несуть витрати по сплаті комунальних платежів, тому вважають себе власниками житлового будинку АДРЕСА_1 .

З огляду на вищенаведене позивачі звернулись з позовом до суду.

Позивачі у судове засідання не з`явились, від представника позивачів адвоката Златі Н.С. надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглянути справу за її відсутності та відсутності позивачів, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позову, в якій також просив розглянути справу за його відсутністю.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, позивачі більше 36 років користуються будинком АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту вказаний будинок побудованій у 1960 році. Підставою для будівництва було рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 38 від 13 лютого 1975 року, яким надано ОСОБА_4 право індивідуального будівництва житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 , площею 517 кв.м.

На підставі вказаного рішення було видано акт від 24 березня 1975 року про виділ у користування ОСОБА_4 в натурі земельної ділянки загальною площею 517 кв.м. розташованої у АДРЕСА_1 .

31 березня 1975 року підписано договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 200 від 13 серпня 1986 року надано дозвіл ОСОБА_4 на продаж незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 , зобов`язано позивача ОСОБА_2 закінчити будівництво до 10 серпня 1987 року, та ввести будинок до експлуатації.

Рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради від 12 травня 1988 року долучено позивача ОСОБА_1 до договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку.

Згідно технічного паспорту на вказаний вище житловий будинок та довідки КП «Ренійське БТІ», будівництво житлового будинку було завершено у строк визначений рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 38 від 13 лютого 1975 року.

У 1984 році позивачі домовились з батьком відповідача про продаж зазначеного вище нерухомого майна. Після продажу будинку почали ним користуватись, зробили ремонт, несуть витрати по сплаті комунальних платежів.

На сьогоднішній день позивачі добросовісно, безперервно та відкрито продовжують користуватись спірним майном, доглядати та утримувати його у належному стані, нести витрати по сплаті комунальних платежів.

Ніяких обтяжень на вказаний об`єкт нерухомості не існує.

В листі Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1 «Щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, збудованих до 5 серпня 1992 року», зазначається, що відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права , є прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011 року пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Також, п.1 Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідно до цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03 липня 2018 року № 158 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 серпня 2018 року за № 976/32428, який розроблений на виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та з ухваленням положень постанови Кабінету Міністрів від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», встановлює процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (далі - об`єкти), а саме: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року.

Таким чином, спірний будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями не є самочинно побудованими та не потребують процедури прийняття в експлуатацію.

Крім того, у 2020 році було проведено технічну інвентаризацію зазначеного нерухомого майна, згідно якої встановлено відсутність самочинно побудованих об`єктів.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права.

У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зав`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачі правомірно володіють та користуютьсябудинком АДРЕСА_1 , а тому за ними може бути визнано право власності на спірне майно.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірне майно за позивачами.

Позивачами у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в порядку спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 70,40 кв.м., житловою площею 48,20 кв.м., підсобною площею 22,20 кв.м., сараїв літ. Б,В, навісу літ. Г, вбиральні літ. Д, огорожі № 1-4, споруди № 5-6.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова