РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Провадження № 2/510/273/21

Справа № 510/1398/20

01.02.2021 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Пройка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 червня 2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО»» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5031407, за умовами договору об`єктом страхування є транспортний засіб - автомобіль «Mersedes-Benz», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року (справа № 520/16843/18), яка набрала законної сили та на теперішній час не оскаржена, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень на користь держави.

За змістом вказаної постанови вбачається, що 21 жовтня 2018 року о 02 годині 00 хвилин відповідач, керуючи автомобілем «Фольксваген», н/з НОМЕР_2 , по вул. Чубаївська в м. Одеса, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Мерседес», н/з НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 8.4 «Правил дорожнього руху України».

23 жовтня 2018 року страхувальник ОСОБА_3 звернувся через свого представника за довіреністю від 08 липня 2016 року ОСОБА_4 до ПрАТ «СК «ВУСО» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, за участю забезпеченого транспортного засобу «Mersedes-Benz», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Згідно Страхового акту № 11854-02 від 11 грудня 2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування страхувальнику ОСОБА_3 в розмірі 100 000,00 грн., факт виплати підтверджується платіжним дорученням №27648 від 11 грудня 2018 року.

10 березня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та СПД ФОП ОСОБА_1 укладено договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку суброгації збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 5-01 від 04 червня 2018 року укладеного між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 .

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу у його відсутності та відсутності його представника, не заперечує проти заочного вирішення справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі. Відзиву на позов не надав.

Відповідно до ч.4 ст.44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги неодноразове неприбуття у судові засідання належним чином повідомленого відповідача, задля недопущення порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов має бути задоволено з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 04 червня 2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО»» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5031407, за умовами договору об`єктом страхування є транспортний засіб - автомобіль «Mersedes-Benz», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року (справа № 520/16843/18), яка набрала законної сили та на теперішній час не оскаржена, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень на користь держави.

За змістом вказаної постанови вбачається, що 21 жовтня 2018 року о 02 годині 00 хвилин відповідач, керуючи автомобілем «Фольксваген», н/з НОМЕР_2 , по вул. Чубаївська в м. Одеса, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Мерседес», н/з НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 8.4 «Правил дорожнього руху України».

За нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Згідно до ст. 25 ЗУ «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

23 жовтня 2018 року страхувальник ОСОБА_3 звернувся через свого представника за довіреністю від 08 липня 2016 року ОСОБА_4 до ПрАТ «СК «ВУСО» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, за участю забезпеченого транспортного засобу «Mersedes-Benz», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Згідно Страхового акту № 11854-02 від 11 грудня 2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування страхувальнику ОСОБА_3 в розмірі 100 000,00 грн., факт виплати підтверджується платіжним дорученням №27648 від 11 грудня 2018 року.

За вимог ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. ( ст. 1 ЗУ «Про страхування»).

Відповідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні положення викладені у ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Дані норми законів встановлюють перехід права вимоги від страхувальника до страховика, що називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається зміна кредитора: потерпілий (тобто страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. У результаті страховик виступає замість потерпілого.

Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2587 цс 15 від 23 грудня 2015 року.

ПрАТ «СК «ВУСО», на підставі страхового акту № 11854-02 по Договору страхування наземного транспорту № 5031407 від 04 червня 2018 року, було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

10 березня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та СПД ФОП ОСОБА_1 укладено договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку суброгації збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 5031407 від 04 червня 2018 року укладеного між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступленням права вимоги).

Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з огляду на обов`язок заподіювача шкоди відшкодувати збитки, суд прийшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., оскільки позивачем доведено факт завдання шкоди відповідачем, що стороною відповідача за відсутності відзиву не заперечувалося, дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, відповідачем не доведено, що шкоду завдано не з його вини, а тому він є заподіювачем шкоди, тобто особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, відповідачем не спростовано в установленому процесуальним законодавством порядку докази позивача щодо розміру позовних вимог, тому вимога позивача, пред`явлена у порядку суброгації до відповідача у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., є правомірною.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до приписів ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У своїй постанові Верховний Суд від 27 червня 2018р. по справі №826/1216/16 зауважив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача ( ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, представником ФОП ОСОБА_1 у справі є адвокат Самойленко Петро Миколайович, який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 30 січня 2019 року № 30/01/19.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник ФОП ОСОБА_1 адвокат Самойленко П.М. подав до суду додаткову угоду № 85 від 16 липня 2020 року до договору надання правової допомоги від 30 січня 2019 року № 30/01/19, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), про розмір коштів, що підлягають виплаті адвокату, з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; підписану адвокатом Самойленком П.М. та ФОП ОСОБА_1 , яка є невід`ємним додатком до договору про надання правової допомоги від 30 січня 2019 року № 30/01/19, та копії платіжних доручень № Р24А788750936А09154 та № Р24А788723032А63834 від 16 липня 2020 року про оплату ФОП ОСОБА_1 наданих адвокатських послуг на загальну суму 12 800 (дванадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

З огляду на викладене підлягає стягненню із відповідача на користь позивача сума судового збору у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп., сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду та витрати на правову допомогу у розмірі 12 800 (дванадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 81, 82, 89, 133, 141, 247, 258, 268, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_3 в ПАТ «КБ «ПриватБанк», МФО 320649) завдані збитки у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_3 в ПАТ «КБ «ПриватБанк», МФО 320649) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_3 в ПАТ «КБ «ПриватБанк», МФО 320649) витрати на правову допомогу у розмірі 12 800 (дванадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова