ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/691/21 Справа № 208/7577/19 Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Ткаченко І.Ю., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби м.Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна /а.с. 3-5/.

Позов обґрунтовано тим, що їй, її чоловіку, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її доньці, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві спільної сумісної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті доньки, розпорядженням Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради її було призначено опікуном малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язано у встановлений законом строк прийняти спадщину, що відкрилась після смерті матері дитини - ОСОБА_3 . Звернувшись до відповідача, вона отримала відповідь від 22.10.2018р., у якій зазначено, що, арешт на 1/3 частину вищевказаної квартири накладено 18.11.2006 року Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ДВС Заводського району м. Дніпродзержинська б/№ від 20.10.2006 р. Оскільки вищевказаний арешт обмежує її право володіти, користуватись та розпоряджатись майном на власний розсуд, просить суд припинити обтяження шляхом зняття арешту зі спадкового майна.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі /а.с. 35, 37-38/.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом допущено порушення норм процесуального та матеріального права /а.с. 42-44/.

Відповідач по справі не скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що арешт, який позивач просить скасувати, був накладений з метою забезпечення реального виконання рішення і, як наслідок, може бути скасовано лише у випадку повного виконання вказаного рішення. І як встановлено судом, на час звернення позивача із вищевказаним позовом до суду, відсутні будь-які докази які б підтверджували факт повного виконання рішення, для забезпечення якого було накладено арешт на майно.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , її чоловіку ОСОБА_2 та її доньці ОСОБА_5 , на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 4077997, 18.11.2006 року Першою кам`янською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження на 1/3 частину вищевказаної квартири, власник ОСОБА_2 , на підставі Постанови б/№ ДВС Заводського району м.Дніпродзержинська від 20.10.2006 року, реєстраційний номер обтяження № 4078005, 18.11.2006 року Першою кам`янською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження на 1/3 частину вищевказаної квартири, власник ОСОБА_5 , на підставі Постанови б/№ ДВС Заводського району м.Дніпродзержинська від 20.10.2006 року (а.с. 7-8).

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_5 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с. 12).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9).

Розпорядженням Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради позивача призначено опікуном малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язано у встановлений законом строк прийняти спадщину, що відкрилась після смерті матері дитини - ОСОБА_3 (а.с. 13).

Згідно наданого на запит ОСОБА_2 листа Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.10.2018р., арешт на 1/3 частину вищевказаної квартири, яка належить ОСОБА_2 накладено 18.11.2006 року Першою кам`янською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ДВС Заводського району м.Дніпродзержинська б/№ від 20.10.2006 року. В Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні дані про виконавче провадження на підставі якого накладено арешт на майно боржника. Враховуючи викладене, Заводський відділ державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не має можливості надати більш детальну інформацію щодо арешту нерухомого майна по постанові №б/н від 20.10.2006 року (а.с. 14).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначались Законом України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 року (надалі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені статтею 50 Закону №606-ХІV. За її змістом, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже, зі змісту наведеного вбачається дійсна мета застосування процедури арешту майна боржника для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження. Відтак, наведені обставини свідчать, по-перше, про відсутність правових підстав у відповідача зберігати накладений ним арешт на майно позивача, в силу неможливості виконавчого органу надати документ, яким відповідний арешт було застосовано. По-друге, існування арешту майна позивача при визнанні відповідачем факту завершення всіх виконавчих проваджень відносно позивача порушує саму мету застосування відповідної процедури.

Відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 (Порядок чинний на час провадження виконавчих дій), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки.

Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано завершено.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 року передбачено порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, та те, що встановити, на підставі якого виконавчого документу виникло обтяження, не представилося можливим, відкритого виконавчого провадження немає, повторно для примусового виконання виконавчі документи не пред`являлися стягувачами, строк пред`явлення їх сплив, тому подальше існування арешту майна буде становити лише надмірний тягар для позивача, таким чином колегія суддів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції помилдково прийшов до невірних висновків щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 768,40 грн. та за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 261,20 грн., а всього: 2 029,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року - скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Скасувати обтяження заборону на нерухоме майно 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 4077997 зареєстрованого 18.11.2006 року Першою кам`янською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 20.10.2006 року.

Скасувати запис 4077997 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Скасувати обтяження заборону на нерухоме майно 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_7 , реєстраційний номер обтяження 4078005 зареєстрованого 18.11.2006 року Першою кам`янською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 20.10.2006 року.

Скасувати запис 4078005 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Стягнути з Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 768,40 грн. та за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 261,20 грн., а всього: 2 029,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.О.Макаров