Справа № 215/6408/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Науменко Я.О.

за участю секретаря Головко Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі №8 Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка заповіла позивачу квартиру по АДРЕСА_1 . Спадкодавцю ОСОБА_3 належала на праві власності квартира АДРЕСА_2 . Позивач звернулась до нотаріуса за прийняттям спадщини за заповітом, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що майно, вказане в заповіті не належало померлій. У померлої ОСОБА_3 не було ні чоловіка, ні дітей. Мати позивача була її подругою, відносини між ними були як між рідними сестрами. До позивача ОСОБА_4 відносилась як до племінниці. Той факт, що позивач і спадкодавець давно мали сімейні відносини, підтверджується заповітом, складеним ще у 1994 році. У 2010 році померла мати позивача, а у липні 2012 року позивач переїхала мешкати до спадкодавця. Вони мали спільний бюджет, з якого позивач з 2016 сплачувала комунальні послуги. Разом вони дбали про свій побут, обробляли город, консервували, прибирали у будинку та квартирі, мали взаємні права та обов`язки. У 2017 році позивач продала свій будинок, оскільки жінкам стало важко обробляти город та утримувати будинок. З 23.05.2017 спадкодавець зареєструвала позивача у належній їй квартирі.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог не заперечує та просив суд розглядати справу за відсутністю свого представника (вх.№351 від 12.01.2021).

Ухвалою від 14.12.2020 відкрито провадження у даній справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 21.01.2021. Також даною ухвалою витребувано у Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Биканової Ірини Миколаївни копію спадкової справи №19/2019, відкритої після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кривому Розі ОСОБА_3 , і викликано свідків.

На виконання вимог ухвали від 14.12.2020 в частині витребування доказів Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Биканова Ірина Миколаївна надіслала суду копію спадкової справи №19/2019, відкритої після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кривому Розі ОСОБА_3 (вх.№708 від 15.01.2021).

Представник позивача у судовому засіданні подала клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме: фотокарток та акту з місця проживання від 21.12.2020 (вх.№6408 від 21.01.2021).

У судовому засіданні 21.01.2021 після заслуховування вступного слова представником позивача та допиту свідків, судом оголошена перерва до 11.02.2021 перед дослідженням письмових доказів.

У судовому засіданні після дослідження письмових доказів оголошено вступну і резолютивну частини рішення і повідомлено про дату виготовлення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та покази свідків, судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 01.02.2019 видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 та зроблено відповідний актовий запис за №163 (копія, а.с.12).

З копії заповіту, складеного 19 липня 1994 року у місті Кривому Розі, ОСОБА_3 заповіла належну їй квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 (а.с.13).

Згідно з дублікатом свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.06.1994 Управлінням соціальних підрозділів в/о «Кривбасруда», квартира та дворові побудови, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належать на праві приватної власності ОСОБА_3 (копія, а.с.14).

У витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», №18058270 від 12.03.2008 за реєстраційним номером 22455627 за ОСОБА_3 зареєстровано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності на підставі дубліката свідоцтва про право власності 12.08.2008 Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради згідно з розпорядженням №29 від 01.02.2008, замість втраченого, виданого 21.06.1994 згідно з розпорядженням в/о «Кривбасруда» УСП №61 від 03.05.1994 (копія, а.с.15).

Листом №286/02-14 від 29.09.2020 приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомила ОСОБА_2 , що 23.02.2019 на підставі заяви останньої про прийняття спадщини за заповітом заведено спадкову справу №19/2019 після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте вказане у заповіті майно не належало померлій, тому видати свідоцтво про право на спадщину та не заповідане майно можливо лише спадкоємцям за законом. Рекомендовано звернутися до суду для визнання спадкоємцем за законом четвертої черги згідно зі ст.1244 ЦК України, у разі проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (копія, а.с.16).

З досліджених судом копій квитанцій про оплату комунальних послуг за період 2016-2020, що надавалися ОСОБА_3 за адресою її проживання у АДРЕСА_1 , вбачається, що саме позивач оплачувала надані послуги, оскільки всі квитанції підписані особисто нею (копії, а.с.17-44).

Відповідно до договорів купівлі-продажу домоволодіння з земельною ділянкою та земельної ділянки від 12.10.2017 позивач продала ОСОБА_5 домоволодіння та земельну ділянку під номером АДРЕСА_4 , а також земельної ділянки, що знаходиться за тією ж адресою (копії, а.с.45-46, 47-48).

Згідно з довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради №8116 від 17.11.2020 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 25.03.1969. Померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і знята з реєстрації 05.02.2019 у зв`язку зі смертю. На момент смерті ОСОБА_3 були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.49).

З наданої суду копії спадкової справи №19/2019 після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що позивач ОСОБА_2 23.02.2019 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою 19.07.1994 за реєстровим №2-2354 (а.с.69).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №55249735 від 23.02.2019 у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.74).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №55249783 від 23.02.2019 Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою 19.07.1994 за реєстровим №2-2354 зареєстровано заповіт ОСОБА_3 (а.с.75).

У витязі про реєстрацію спадкових справ №55249766 від 23.02.2019 зроблено запис про реєстрацію спадкової справи в зв`язку з прийняттям за заповітом спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.76).

Позивач ОСОБА_2 29.08.2019 подала приватному нотаріусу заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом або постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.77).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2019 приватний нотаріус відмовила позивачу у видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що в заповіті вказане неналежне померлій ОСОБА_3 майно (а.с.82).

Відповідно до акту від 21.12.2020, які підписали мешканці будинку АДРЕСА_5 , в квартирі АДРЕСА_2 з 01 липня 2012 року постійно мешкали однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, який складався із їх пенсій, спільно сплачували комунальні послуги, ходили за продуктами харчування, мали взаємні права і обов`язки та піклувались одна про одну. ОСОБА_2 організувала поховання ОСОБА_3 та продовжує проживати в квартирі АДРЕСА_2 , в якій зареєстрована з 2017 року (а.с.88).

На фото, що долучені представником позивача до матеріалів справи, зображені мати позивача разом із ОСОБА_3 , позивач разом із ними, і зокрема ОСОБА_3 на весільному фото позивача (а.с.89-90).

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що позивача знає приблизно десять років і вона дійсно проживає в квартирі АДРЕСА_2 досить давно, приблизно з 1992-1993 року. У цій квартирі позивач жила з ОСОБА_3 як мати з дочкою, у них були гарні стосунки, не зважаючи на те, що вони не рідні одна одній. Він їх літом часто возив у с. Глеюватка, де вони використовували будинок як дачу і обробляли там город. Потім, коли позивач продала цей будинок, вона робила ремонт у квартирі, де проживала разом із ОСОБА_3 ..

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що років десять назад він став проживати в квартирі, що знаходиться на одній площадці в будинку з квартирою позивача, тоді він і з нею і познайомився. Йому відомі стосунки між позивачем і її тіткою ( ОСОБА_3 ), яка її називала донькою. Він ходив у гості до позивача і ОСОБА_3 та бачив як вони живуть. Позивач разом із ОСОБА_3 працювали разом на городі, гуляли у дворі. Коли ОСОБА_8 злягла, то позивач продала будинок у Глеюватці і зробила ремонт у квартирі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначила, що ОСОБА_3 зробила заповіт на позивача, але там виявилась помилка у назві вулиці. Сама ж ОСОБА_3 розповідала свідку, що хоче, щоб ОСОБА_10 (позивачу) перейшла квартира. Із 2012 року позивач проживала разом із своєю тіткою ОСОБА_3 , вони разом готували їжу, прали, прибирали та робили ремонт, а також їздили на город в Глеюватку.

Щодо позовних вимог про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В силу ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження, а в іншому випадку в позовному. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Пунктом 6 вказаного Рішення Конституційного Суду України встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю позивача з померлою необхідно для вирішення питання щодо прийняття спадщини після смерті останньої.

На підтвердження обставин справи свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердили той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 більше п`яти років проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, а також те, що ОСОБА_2 піклувалась про ОСОБА_3 ..

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Таким чином, аналізуючи вимоги законодавства, можна дійти висновку про те, що добровільний догляд за особою похилого віку, яка потребувала догляду у зв`язку з хворобою, спільне проживання з нею, наявність у них спільного побуту, прав та обов`язків, спільне ведення господарства, наявність спільних витрат, участь одного у витратах на утримання житла іншого, є підставами для визнання їх такими, що проживали однією сім`єю.

Згідно з вимогами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 3, 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не написав відмову від неї. Незалежно від часу її прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач у інший спосіб не може довести факту постійного його проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини і зазначені обставини перешкоджають їй отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оцінюючи всі досліджені докази у справі в їх сукупності, вони відповідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України, вважаються судом належними та допустимими, та свідчать, що ОСОБА_2 постійно проживала з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини, а саме: з 01.07.2012 по 30.01.2019, за адресою: АДРЕСА_1 , тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 77-81, 89, 206, 247, 258, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (місце реєстрації: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) проживала із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини, а саме: з 01 липня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне рішення складено 16.02.2021.

Суддя