Справа № 344/4314/21
Провадження № 22-ц/4808/980/21
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Горейко М.Д., Максюта І.О.

секретаря Капущак С.В.

за участі апелянта ОСОБА_1

представника позивача адвоката Якубовського О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Бабій О.М. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Якубовський О.О. звернувся із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 травня 2019 року сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із позивачкою.

Спільне життя у сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, у зв`язку з чим між ними часто виникали сварки. Подружні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведуть. Спір про визначення місця проживання дитини між ними відсутній. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Посилаючись на вказані обставини, представник позивачки просив розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області (актовий запис № 811 від 18.05.2019); визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір`ю - ОСОБА_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2021 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18 травня 2019 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області, актовий запис № 811.

Малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживанні з матір`ю ОСОБА_2 .

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково розглянув дану справу у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки питання про визначення місця проживання дитини є спором, який виник із сімейних правовідносин, а відтак із урахуванням вимог п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Звертає увагу на те, що згідно із п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Крім того, вказує на те, що при розгляді судами спорів щодо визначення місця проживання дітей обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою та з`ясування судом ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильності дитини до кожного з них, інших обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не залучив належний орган опіки та піклування, у зв`язку з чим у матеріалах справи відсутній їх відповідний письмовий висновок, та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Із урахуванням викладеного, просить скасувати рішення суду в частині задоволення вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини і постановити нове, яким відмовити в задоволенні даної позовної вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 адвокат Якубовський О.О. зазначив про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на таке. Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, на який посилається апелянт, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, крім спорів, зокрема, про розірвання шлюбу. Відтак розгляд судом першої інстанції справи про розірвання шлюбу із похідною вимогою щодо визначення місця проживання дитини не суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є помилковими.

Вказав також на те, що орган опіки та піклування залучається до участі у справі при наявності спору між сторонами, разом з тим, заява відповідача про визнання ним позову, яка міститься в матеріалах справи, свідчить про відсутність підстав для залучення органу опіки та піклування та про обов`язок суду ухвалити рішення про задоволення позову. У зв`язку з цим, рішення суду вважає правильним, а тому просить залишити його без змін.

У судовому засіданні апелянт вимоги скарги підтримав з підстав, викладених у апеляційній скарзі, просив скасувати рішення суду в частині визначення місця проживання дочки із позивачкою, оскільки після ухвалення даного рішення, остання перешкоджає йому у спілкуванні із дочкою.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Якубовський О.О. вимоги скарги не визнав, просив відмовити в її задоволенні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вислухавши доповідь судді, пояснення апелянта та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 18 травня 2019 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 811, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області (а.с. 4).

Згідно із свідоцтвом про народження, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 7).

Місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Угорницькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області (а.с. 8).

За вказаною адресою зареєстровано також місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

Рішення суду в частині розірвання шлюбу між сторонами не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині залишення на проживання малолітньої дочки із позивачкою, суд виходив з того, що проживання дитини із матір`ю не суперечить інтересам дитини.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також нормам матеріального та процесуального права.

Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Із зазначеного слідує, що питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей може вирішуватися судами одночасно з вимогою про розірвання шлюбу за відсутності спору між батьками. Відтак участь органу опіки та піклування під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини є обов`язковою лише за умови наявності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні.

Враховуючи те, що у матеріалах справи міститься заява відповідача про визнання позову, в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за його відсутності (а.с. 24), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення на проживання дитини із позивачкою, з огляду на заяву відповідача про визнання позову, яка свідчить про відсутність спору між сторонами.

Будь-яких доказів про наявність такого спору між сторонами матеріали справи не містять. Відповідач не подавав ані до місцевого суду, ані до апеляційного суду своїх заперечень щодо проживання спільної дитини разом із матір`ю. За таких обставин суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини даної справи.

Зазначену обставину підтвердив в судовому засіданні і сам апелянт, суду пояснив, що не заперечує проти проживання дитини з матір`ю в принципі, враховуючи її потреби і вік. Але його вимоги стосуються того, що позивач після подання ним заяви про визнання позову, перестала давати йому можливість зустрічатися з дитиною, тому вважає, що участь органу опіки та піклування сприяла б вирішенню цього питання, оскільки порушуються його права як батька.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що суд першої інстанції помилково розглянув дану справу у порядку спрощеного позовного провадження, з огляду на таке.

Судом першої інстанції питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження вирішувалося під час відкриття провадження у даній справі. Так, ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бабій О.М. від 24 березня 2021 року постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 20-21). Дана ухвала направлялася відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 26).

Частиною 4 статті 277 ЦПК України передбачено право відповідача подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Однак, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача із відповідною заявою.

При цьому, згідно із вимогами статті 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Отже, вказаною статтею передбачена можливість розгляду справи про розірвання шлюбу у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд вимоги позивачки про визначення із нею місця проживання дитини за відсутності спору щодо цього із відповідачем, не є порушенням судом норм процесуального законодавства, оскільки така є безспірною та похідною від вимоги про розірвання шлюбу.

Таким чином, наведені обставини в їх сукупності не впливають на правильність вирішення спору по суті, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 червня 2021 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.