Номер провадження: 22-ц/813/4135/21
Номер справи місцевого суду: 515/729/20
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Сєвєрова Є.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2020 року у складі судді Ганзій Д.М.,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 09.10.2012 підписала заяву. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку», які викладені на відповідному банківському сайті- складає між нею та банком договір, про що свідчить особистий підпис відповідачки у відповідній заяві. Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, в який позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами згідно умов надання кредиту. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, з видачею відповідачці у користування кредитної картки, який в подальшому був збільшений до 5000 грн. В порушення умов договору відповідач свої кредитні зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 31.03.2020 утворилася заборгованість у розмірі 238681,83 грн., яка складається з: 4 516,12 грн. заборгованість за тілом кредиту, 231 459,97 грн. заборгованість по відсоткам, 2 705,74 грн. пеня. У зв`язку з чим позивач просив стягнути на свою користь 133 736,17 грн., з яких: 4 516,12 грн. заборгованість за кредитом, 129220,05 грн. заборгованість по відсоткам за період з 09.10.2012 по 28.06.2019.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 516,12 грн. та судовий збір у сумі 2102 грн. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати в частині відмовлених позовних вимог про стягнення процентів та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт послався на те, що суд першої інстанції безпідставно в оскарженому рішенні послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. В даному випадку відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Позивачем надано виписку по рахунку, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, які відповідачем не спростовані. Суд не прийняв до уваги той факт, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. В апеляційній скарзі апелянт послався на постанови Верховного Суду від 28.03.2019 у справі №428/2873/17, від 08.07.2019 у справі №923/760/18, від 21.03.2018 у справі №441/569/17, від 07.03.2018 у справі №755/18246/15-ц, від 06.02.2018 у справі №755/2720/16-ц.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Враховуючи наведене, справа розглянута в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Апелянт оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів, а тому в іншій частині рішення не переглядається.

Матеріали справи свідчать, що 09.10.2012 відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Вказаною анкетою відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 5 000 грн.

09.10.2012 відповідачу відкрито рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії якої встановлено до 04/16.

З довідки банку вбачається, що 09.10.2012 відповідачу встановлено кредитний ліміт на вказану картку у розмірі 300 грн. та 09.10.2012 збільшено до 700 грн., 08.01.2013 кредитний ліміт збільшено до 1500 грн., 02.08.2013 кредитний ліміт збільшено до 2000 грн., 19.08.2013 кредитний ліміт збільшено до 5000 грн., 06.02.2015 кредитний ліміт зменшено до 4700 грн.

З банківської виписки по рахунку відповідача вбачається, що остання користувалася кредитними коштами: знімала готівку, поповнювала мобільний телефон, розраховувалася кредитною карткою в магазинах.

Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача за період з 09.10.2012 по 28.06.2019 наявна заборгованість за відсотками у розмірі 129 220,05 грн.

Строк дії картки до 04.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ухвалою від 04.09.2020 позов банку було прийнято до розгляду та надано відповідачу 15 денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідач наданим їй правом скористалася та отримавши 26.09.2020 ухвалу суду, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення, 08.10.2020 надіслала заяву про застосування строків позовної давності та відзив на позов, які надійшли до суду 13.10.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Згідно з ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Однак суд першої інстанції розглянув справу та 12.10.2020 ухвалив заочне рішення.

Враховуючи, що у визначений ухвалою суду першої інстанції 15 денний строк з дня отримання відповідної ухвали, відповідач подала письмові пояснення щодо позову, апеляційний суд вважає, їх такими, що подані своєчасно, а тому повинні бути прийняті до уваги при розгляді справи.

В заяві відповідач просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності з посиланням на те, що строк дії картки закінчився 30.04.2016, отже, позивач мав право звернутися з позовом про стягнення відсотків лише до 30.04.2019.

У відзиві на позов відповідач підтвердила, що отримала від банку кредитну картку та користувалася наданими їй кредитними коштами, не заперечувала проти наявності у неї перед банком заборгованості, проте, вважала безпідставним нарахування відсотків поза межами строку дії картки.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12.

Вбачається зі справи, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 27.09.2015, строк дії вказаного договору визначений до 30.04.2019, отже строк позовної давності за вимогами про стягнення грошових коштів за кредитним договором, сплата якого встановлена періодичними платежами, сплив 27.09.2018, тоді як позивач звернувся з позовом до суду 14.07.2020.

Встановивши наведені обставини, зважаючи на відсутність доказів поважності причин пропуску звернення до суду з позовом, апеляційний суд вважає, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності в межах вимог до закінчення строку дії картки, про що відповідач, відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, зазначив в заяві. Крім того, стягнення процентів поза межами строку дії картки, тобто після 30.04.2016 не допускається, тому в цій частині вимоги є безпідставними.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення відсотків не підлягають задоволенню з мотивів та підстав, викладених вище.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 є недоречним, оскільки відповідачем не заперечувався факт наявності заборгованості перед банком.

Розмір пені позивачем було розраховано, однак такі вимоги до стягнення не пред`являлися.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а оскаржене заочне рішення змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: