КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6004/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року м. Київ

Справа № 381/2472/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Осаулової Н.А.

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У вересні 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.08.2014 на підставі заяви ОСОБА_1 , між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти на умовах визначених договором, а відповідач зобов`язався повертати кошти та сплачувати проценти за його користування. Однак, відповідач порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним, в зв`язку чим станом на 18.08.2020 зобов`язаний сплатити: заборгованість за тілом кредиту - 11 882,49 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 5562,76 грн., а всього у сумі 17 445,25 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що до суду була надана заява-анкета, в якій відповідач особистим підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах та Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він ознайомлений з відповідними документами, а отже повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім цього, відповідач звертався до Банку з метою перевипуску карти та перевипускав її. Отже, відповідач, використовуючи кредитні кошти та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердив укладення кредитного договору із банком на відповідних умовах. Таким чином, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Оскільки відповідач користувався кредитними коштами, то зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити неустойку у зв`язку з порушенням ним взятих на себе зобов`язань.

Крім того, суд першої інстанції зробив безпідставний висновок, що відповідач ОСОБА_1 сплатив на користь позивача на 48 516,09 грн. більше, ніж отримав від банку. При цьому суд посилався на зроблений ним розрахунок, за яким суд відняв від загальної суми витрат по карті, загальну суму погашень, безпідставно вважаючи, що такі суми повинні були спрямовуватися лише на погашення боргу за тілом. Однак такий розрахунок суду не відповідає умовам договору, порушує норми матеріального та процесуального права та призводить до безпідставного звільнення відповідача від обов`язку повернути всі фактично отримані кредитні кошти, проценти за користування ними, а також неустойку у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань.

Стверджує, що умови щодо сплати процентів, пені та штрафів належним чином погоджені із відповідачем, що підтверджується умовами договору. Умовами договору передбачено конкретний порядок погашення заборгованості (п. 2.1.1.2.9). Однак суд, зробивши перерахунок та відмовивши у задоволенні позовних вимог, не врахував норми законодавства та умови договору, порушив норми процесуального та матеріального права та, відповідно, безпідставно відмовив у стягненні суми заборгованості за простроченим тілом кредиту та процентів за користування кредитом.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача відповідач ОСОБА_1 не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), виходив з того, що у заяві позичальника від 27 серпня 2014 року не зазначено базову процентну ставку за кредитом. Крім того, у цій заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Разом з тим, суд посилався на те, що в ході розгляду справи доводи відповідача щодо погашення заборгованості знайшли своє підтвердження, оскільки з виписки за договором б/н від 27.08.2014 р. вбачається, що ОСОБА_1 за період з 27.08.2014 р. по 01.05.2020 р. було знято кредитних коштів на загальну суму 34 558 грн. 07 коп., та повернуто отримані кошти в повному розмірі на загальну суму 48 516,09 грн.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною позивача не обґрунтовано заявлені позовні вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.08.2014 року в загальній сумі 17 445,25 грн., оскільки як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, відповідач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором.

З висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими, і такими, що відповідають матеріалам справи та нормам матеріального права.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 27 серпня 2014 року, на підставі якої йому було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку.

Як встановлено судом та не спростовується сторонами, відповідачу відкрито кредитний рахунок та надано кредитні кошти у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з нього заборгованість у розмірі 17 445,25 грн., з яких: 11 882 грн. 49 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5562 грн. 76 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 27 серпня 2014 року відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення процентів, їх розміру та порядку нарахування, позивач у позовній заяві посилався на Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ та Правила користування платіжною карткою, як невід`ємної частини договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до позовної заяви додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому зазначено про тарифи карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Однак з вказаного витягу вбачається, що він є роздруківкою з Тарифів із сайту позивача за період 2013 - 2015 роки, та не є переліком конкретних умов кредитування, які б містили підпис відповідача про ознайомлення з ними. При цьому із зазначених Тарифів неможливо встановити, які з них були погоджені відповідачем, оскільки тарифи встановлені для карт чотирьох видів та різняться між собою.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими тарифами був ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент підписання анкети-заяви містив умови щодо сплати процентів саме у зазначеному витягу з Тарифів, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка витягу з Тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Отже, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, оскільки позивачем не надано доказів щодо погодження сторонами зазначених умов кредитування.

Таким чином, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмірах і порядок їх нарахування, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять підпису позичальника, а тому вимога банку про стягнення зазначених складових заборгованості не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.

Враховуючи, що наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить підпису відповідача, тоді як у вказаному витягу міститься чотири різних види тарифів, що встановлені для різних видів карт, зазначений витяг не може вважатися доказом на підтвердження умов кредитування, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо досягнення сторонами усіх істотних умов договору колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищевикладеним та не містять обґрунтованих посилань на докази, які б підтверджували факт досягнення згоди щодо усіх істотних умов кредитування.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, посилаючись на те, що дійсно отримував кредит, однак повністю його погасив, а другий кредит брав в розмірі 5000 грн., який щомісяця погашався пенсійною карткою.

Відповідно до довідки про видані картки відповідачу ОСОБА_1 видано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 , строком дії до жовтня 2017 року, та НОМЕР_2 , строком дії до жовтня 2021 року.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 , 27.08.2014 року відповідачу по кредитній картці НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт 2500 грн., 06.07.2015 року збільшено кредитний ліміт до 3500 грн., 12.01.2016 року збільшено до 5000 грн., станом на 19.12.2019 року кредитний ліміт «0».

Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, та підтвердженого випискою з карткового рахунку, станом на 01 грудня 2016 року заборгованості у відповідача не існувало, оскільки раніше отримані кредитні кошти повністю повернуті, у графі «заборгованість» зазначено «0».

Разом з тим, 03.12.2016 року відповідачем використано 329 грн. 31 коп., а з 03.01.2017 року кожного місяця рівними частинами вираховувались кошти в розмірі по 366 грн. 86 коп.

Відповідно до виписки з особового рахунку вбачається, що з карткового рахунку № НОМЕР_1 кожного місця вираховувались вказані кошти, з зазначенням «покупка», рівними частинами, щомісячними платежами, шляхом списання з кредитної картки. Дати та суми списання коштів з зазначеної картки співпадають за датами та сумами, зазначеними у виписці по особовому рахунку.

Дослідивши та проаналізувавши розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, судом апеляційної інстанції встановлено, що сума отриманих кредитних коштів, отримання яких відображено у графі «Витрати клієнтом кредитних коштів», за період з 01.12.2016 року по 05.09.2019 року становить 6565 грн. 95 коп., яка складається із суми 329 грн. 31 коп. та 17 платежів у сумі по 366 грн. 86 коп.

Крім того, відповідно до даних виписки та розрахунку, 31 січня 2017 року відповідачем було знято готівкою в банкоматі відділення банку у АДРЕСА_1 кошти в сумі 4991 грн. 89 коп.

Будь-якої іншої транзакції по зняттю готівки після 31.01.2017 року виписка з особового карткового рахунку відповідача не містить.

Таким чином, загальна сума використаних кредитних коштів за період з 01 грудня 2016 року по 18 серпня 2020 року становить : 6565 грн. 95 коп. + 4991 грн. 89 коп. = 11 557 грн. 84 коп.

Відповідно до графи «сума погашення за наданим кредитом», що наведена у розрахунку, за вказаний період відповідачем було повернуто кредитних коштів на загальну суму 15 687 грн. 42 коп.

З огляду на викладене, матеріали справи свідчать про те, що за договором від 27.08.2014 року ОСОБА_1 у період з 01 грудня 2016 року по 18 серпня 2020 року отримав кредитні кошти на загальну суму 11 557 грн. 84 коп., а повернув банку з урахуванням сплачених відсотків та пені - 15 687 грн. 42 коп.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про наявність непогашеної заборгованості, яка підтверджується випискою з карткового рахунку та розрахунком заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту розрахунку вбачається, що така заборгованість створена штучно, шляхом щомісячного включення нарахованих процентів за користування кредитом до суми заборгованості по тілу кредиту, на яку в наступному періоді нараховуються проценти за користування кредитом.

Зазначене підтверджується шляхом підрахунку даних, наведених у розрахунку заборгованості щодо суми використаних кредитних коштів, суми відсотків, що зазначені у графі «відсотки погашені за рахунок кредиту», суми коштів, що зазначені у графі «тіло кредиту на звітну дату».

Зокрема, у графі «відсотки погашені за рахунок кредиту» зазначено про нарахування у період з 01.02.2017 року по 30.09.2019 року відсотків на загальну суму 15 074 грн. 60 коп., які були включені банком до тіла кредиту, та на суму щомісячних відсотків у наступному періоді були нараховані відсотки за користування кредитом.

Так, відповідно до розрахунку, станом на 31.01.2017 року заборгованість складала 4988 грн. 66 коп., за відсутності витрат кредитних коштів та при нарахуванні відсотків у сумі 35 грн. 02 коп., у графі «тіло кредиту на звітну дату» - 01.02.2017 року тіло кредиту зазначене у розмірі 5040 грн. 02 коп.

Аналогічне збільшення «тіла кредиту» за рахунок нарахованих процентів відображене у розрахунку кожного наступного місяця. Так, станом на 17 березня 2017 року заборгованість зазначена у сумі 5235 грн. 23 коп., за відсутності витрат протягом двох тижнів кредитних коштів, сума «тіло кредиту на звітну дату» - на 01 квітня 2017 року зазначена у розмірі 5499 грн. 99 коп., яка складається із заборгованості 5235 грн. 23 коп. та нарахованих процентів, відображених у графі «проценти, погашені за рахунок кредиту» - 197 грн. 90 коп.

Станом на 30.09.2018 року заборгованість по кредиту зазначена у сумі 6918 грн. 44 коп., за відсутності витрат кредитних коштів станом на 01.10.2018 року заборгованість по тілу кредиту зазначена у сумі 7201 грн. 10 коп., при цьому сума процентів, погашених за рахунок тіла кредиту становить 251 грн. 82 коп.

Також з розрахунку вбачається, що після завершення списання щомісячної суми «покупки» в розмірі 366 грн. 88 коп., сума заборгованості становила 10504 грн. 94 коп. станом на 15 травня 2018 року. В подальшому витрати кредитних коштів не відбувались.

Однак, при сплаті відповідачем після 15 травня 2018 року на погашення кредиту суми в розмірі 8843 грн. 57 коп., заборгованість по тілу кредиту станом на 01.09.2019 року зазначена позивачем у сумі 12 501 грн. 75 коп., що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки після 15 травня 2018 року кредитні кошти відповідачем не отримувались.

При цьому щомісяця у період до вересня 2019 року були нараховані відсотки - 571 грн. 12 коп., 569 грн. 35 коп., 560 грн. 30 коп., 591 грн. 96 коп., 571 грн. 60 коп., і т.д., які були включені до суми тіла кредиту, на яку в наступному місяці були нараховані проценти за користування кредитом.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази тих обставин, що між відповідачем та банком в письмовому вигляді були погоджені умови щодо включення нарахованих відсотків до тіла кредиту, нарахування на таку суму відсотків за попередній період - відсотків як за користування кредитом у наступному місяці.

З викладеного розрахунку вбачається, що сума заборгованості відповідачем погашена у повному обсязі, а зазначена у розрахунку заборгованість складається із суми відсотків, які нараховані на суму відсотків за попередній період.

Таким чином доводи представника банку про необхідність стягнення суми заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, розглянувши справу на підставі наданих доказів, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.