ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2788/21
Провадження № 2/210/1314/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"11" червня 2021 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ступак С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом адвоката Козіної Наталії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві внаслідок професійного захворювання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач адвокат Козіна Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я на виробництві внаслідок професійного захворювання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 працював на шахтоуправлінні з підземного видобутку руди КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 30 вересня 2002 року по 23 квітня 2021 року в умовах шкідливих факторів виконуючи свої професійні обов`язки електромонтера (слюсарем) черговим по ремонту обладнання та з 02.12.2004 року виконуючи обов`язки підземного прохідника. У зв`язку із працею в шкідливих умовах отримав хронічне професійне захворювання. 18.02.2021 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини ОСОБА_1 встановлено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з вираженим периферичним ангіодистонічним синдромом верхніх кінцівок та частими акроангіоспазмами, двобічним лопатковим періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозом дрібних суглобів кистей. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 балатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинними синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеню).

Відповідно до п. 17 Акту Форми П-4 хронічне професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості конструктивних особливостей обладнання у місцях виконання робіт, підпадав під дію фізичного перенавантаження, локальної вібрації, показники котрих перевищували гранично допустимі рівні через недосконалість робочого місця. Згідно п. 18 Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання є фізичне навантаження, вібрація.

У зв`язку із заподіянням шкоди позивач 27 квітня 2021 року пройшов огляд МСЕК, за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлена стійка втрата професійної працездатності 65% (35% вібрація, 30% радикулопатія) та третю групу інвалідності за професійним захворюванням з 12.04.2021 року. Дата переогляду 01.04.2022 року. Ушкодження здоров`я позивача сталося у зв`язку із працею в шкідливих умовах при виконанні ним трудових обов`язків, а відтак дають можливість зробити висновок про спричинення позивачу моральної шкоди.

Позивач зазначає, що у зв`язку із отриманням професійного захворювання став інвалідом, постійно відчуває стійкий біль в шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, судоми в литкових м`язах, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу. Тривалий процес лікування позбавляє позивача вести повноцінний спосіб життя. Вказане постійно та негативно позначалося та позначається на душевному та фізичному стані позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині, своєму духовному та інтелектуальному розвитку. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 270 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Єфремова Т.О. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідно до ч.1-4 ст.153, ст.158 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничий приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

По-перше Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відповідно до вимог законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки та техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці.

По-друге, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або вільно погоджується. Ніхто не може заборонити працівникові обирати професію або місце роботи, в тому числі в шкідливих умовах праці. Статтею 38 КЗпП України прямо передбачено право працівника у будь-який час розірвати трудовий договір, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а тому тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Таким чином, будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання позивач не вчиняв.

Крім того, представник Відповідача зазначила, що обов`язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. ПАТ «АМКР» не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між професійною хворобою Позивача і роботою у Відповідача. Крім того п. 20 Акту форми П-4 встановлює осіб, які порушили законодавство про охорону праці, зокрема встановлено що ОСОБА_1 працював 19 років 6 місяців на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в умовах шкідливих факторів, тому визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання встановити не можливо.

Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 270 000,00 грн., що жодним чином не аргументовано та необґрунтовано, сума завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує позивач. У зв`язку з чим, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі.

Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку.

При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній з 13.08.2001 року прийнятий в підземним горно-робітником 2 розряду на підприємство Криворізького державного гірничо-збагачувального комбінату «Криворіжсталь», з 30.09.2002 року переведений електрослюсарем черговим по ремонту обладнання 4 розряду на дільницю №6, з 02.11.2010 року переведений підземним прохідником 4 розряду на дільницю №6 в підземних умовах, з 01.02.2012 року переведений підземним прохідником 4 розряду на дільницю №6 в підземних умовах, пропрацював там до 23.04.2021 року та був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 11-15).

Згідно Акту форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.03.2021 року вбачається, що позивач працюючи в шахтоуправлінні з підземного видобутку руди гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підпадав під дію фізичного перенавантаження, локальної вібрації, показники котрих перевищували гранично допустимі рівні через недосконалість робочого місця.

Згідно пункту 18 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, є вібрація, еквівалентний рівень вібрації складає 81 дБ при нормативному значенні 76 дБ, що перевищує допустимий рівень на 5 дБ згідно ДСН.3.3.6.039-99; навантаження складає до 48,6 кг/м при нормативному значенні 45 кг/м; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну складає до 38 кг., при нормі до 30 кг.; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками складає 264100кг/с; робоча поза незручна та фіксована, вимушена; нахили тулуба вимушені більше 30 градусів, кількість за зміну 320 разів при нормі 51-100 разів, згідно з вимогами Державних стандартних норм та правил « Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» № 248 від 08.04.2014 року.

Відповідно до п. 14 вказаного Акту встановлено, що внаслідок тяжкої праці Позивачем отримано хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з вираженим периферичним ангіодистонічним синдромом верхніх кінцівок та частими акроангіоспазмами, двобічним лопатковим періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ст.), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозом дрібних суглобів кистей. Т75.2. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 балатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинними синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеню). М54.1 (а.с. 16-20).

У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 27.04.2021 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності ( 35% вібрація, 30% радикулопатія) та 3 групу інвалідності, дата перегляду 01.04.2022 року, що підтверджується випискою із акта МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №059718 виданою на ім`я Позивача (а.с. 23).

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 254 від 27.04.2021 року відновлення обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 часткове (а.с.22).

Враховуючи вищевикладене, з моменту визначення позивачу ОСОБА_1 ступеню втрати професійної працездатності - у 65%, визначено третю групу інвалідності, з 12 квітня 2021 року.

Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійними захворюваннями, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно приймати ліки, користуватися засобами медичного призначення, бо без них його стан погіршується та систематично спостерігатися у лікарів. Працювати позивач не може, оскільки має постійні сильні больові відчуття, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу.

При цьому суд враховує, що моральні страждання Позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я його покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі та судоми позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно ч.ч. 1 та 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди Позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль та судоми, обмежений в можливості роботи, звичайних повсякденних заняттях, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 120 000,00грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1200,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 8, ч.3 ст. 22, 43, 46 Конституції України, ст.13 Закону України "Про охорону праці», ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 268, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 9, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві внаслідок професійного захворювання - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», , місце знаходження: місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, 1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч гривень 00 копійок), без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», , місце знаходження: місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, 1, на користь держави судовий збір 1200,00 (одна тисяча двісті гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак