Справа № 727/46/21
Провадження № 2/727/543/21
19 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м.Чернівців в складі:
головуючого судді Одовічен Я. В.
За участю секретаря: Кицинюка С. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з вказаною вище позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Посилався на те, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована та певний час проживала у вказаній квартирі, як дружина його сина ОСОБА_3 . Однак фактичні шлюбні стосунки між ними припинені кілька років тому. З липня 2018 року по даний час відповідач у даній квартирі не проживає. Його син ОСОБА_3 помер в Болгарії 13.09.2020 році. ОСОБА_2 у 2018 році переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, проте точних даних про її місцезнаходження та зв`язку немає.
Таким чином, ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою понад один рік.
Реєстрація місця проживання відповідача у його квартирі спричиняє незручності у розпорядженні власністю, яка йому належить, зокрема перешкоджає йому оформити житлову субсидію та вільно розпоряджатися житлом.
Просив позов задовольнити, визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 .
Відповідачем відзиву на позов подано не було.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомила.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.6-7).
Право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.8).
Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно виписки з домової книги про склад сім`ї і прописку №121 від 08.12.2020 року виданої ЖБК№23, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 син, 1965 року народження, ОСОБА_2 невістка, 1967 року народження, ОСОБА_4 онука, 1989 року народження, власник квартири є ОСОБА_1 , який за даною адресою не проживає та не зареєстрований (а.с.9).
Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З акту №120 від 08.12.2020 року, затвердженого головою ЖБК32 та підписаного сусідами мешканцями кв. АДРЕСА_3 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 дійсно зареєстрована, однак фактично не проживає з липня 2018 року (а.с.10).
Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як роз`яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року.
У позасудовому порядку спір між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, за захистом якого вона змушена була звернутися до суду.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 319, 405 ЦК України ст.ст. ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 259, 263-265, 273, 280, 281, 282, 284 ЦПК України суд ,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , 1967 року народження, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Шевченківського

районного суду м.Чернівці Одовічен Я. В.