Житомирський апеляційний суд
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/12919/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила що з 12 жовтня 1991 року по 4 червня 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі постанови Липовецького районного суду від 17 червня 1996 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 мінімального заробітку щомісячно, починаючи з 17 червня 1996 року й до повноліття дитини.

Виконавчий лист про стягнення аліментів перебував на примусовому виконанні. Відповідач на той час не працював, тому сплачував аліментів нерегулярно, шляхом поштових переказів. Останній раз 30 червня 2003 року ним сплачено 300 грн. З того часу ОСОБА_2 припинив сплачувати аліменти.

Таким чином, з 1 липня 2003 року й до часу досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 13892 грн. 30 коп.

У зв`язку із несвоєчасною сплатою аліментів відповідач також зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 100 % заборгованості.

Також вказує, що після досягнення донькою повноліття вона продовжувала навчання до 30 червня 2014 року. Загальна вартість навчання становила 34000 грн. Позивачка зазначає, що вказані кошти вона самостійно сплатила у повному обсязі. Відповідач не бажав приймати участь у витратах на навчання доньки й на даний час відмовляється у добровільному порядку відшкодувати їй половину вартості освітніх послуг, що становить 17000 грн.

Окрім того, ОСОБА_2 зобов`язаний був сплачувати кошти на утримання повнолітньої доньки до закінчення нею навчання. З огляду на фактичні затрати на утримання доньки за період її навчання у Житомирському державному університеті ім. Івана Франка, з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, за період з 18 листопада 2010 року до 18 листопада 2013 року, у розмірі 38159 грн.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , у розмірі 13892 грн. 30 коп., пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 13892 грн. 30 коп., 17000 грн. додаткових витрат на навчання доньки, а також 38159 грн. витрат на утримання доньки за період навчання.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 936 грн. 34 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь держави 908 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Зокрема, зазначає, що судове рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки й досі не виконане, відповідач не сплатив аліменти за період з 1 липня 2003 року по 18 листопада 2010 року.

З листа Міністерства юстиції України від 22 вересня 2020 року їй стало відомо про те, що 30 серпня 2007 року виконавчий лист був направлений для виконання за місцем проживання боржника у м. Луганськ. За даними автоматизованої системи виконавчого провадження та за інформацією Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що виконавчий лист до цього виконавчого органу не надходив. Також позивач стверджує, що ОСОБА_2 ніколи не проживав у м. Луганську. Оскільки матеріали виконавчого провадження втрачені, державний виконавець не має можливості встановити розмір заборгованості за аліментами. Відповідач не визнав даний позов, що свідчить про наявність спору. Отже, суд прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи проти позову, відповідач не довів відсутність заборгованості за аліментами.

Окрім того, ОСОБА_2 зобов`язаний був утримувати доньку протягом періоду її навчання у Житомирському державному університеті ім. Івана Франка.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача не визнав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 17 червня 1996 року з відповідача стягувались аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини мінімального заробітку щомісячно, починаючи з 17 червня 1996 року до повноліття дитини.

Долучена до матеріалів справи письмова відповідь начальника Кам`янка-Бузького районного відділу ДВС ВС ГТУЮ у Львівській області на адвокатський запит свідчить про те, що виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на виконанні у даному відділі. 30 серпня 2007 року вказане виконавче провадження завершено згідно зі ст.49 п.10 Закону України Про виконавче провадження та скеровано в Луганську область, за місцем фактичного проваживання боржника.

Луганський міський відділ ДВС Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції також повідомив, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини мінімального заробітку щомісячно, на виконанні у відділі не перебуває.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ч.4 ст.195 СК України та ст.74 Закону України Про виконавче провадження( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір заборгованості по аліментах обчислюється державним виконавцем, а за наявності спору питання про розмір заборгованості вирішується судом.

Як свідчать матеріали справи, виконавчий лист із серпня 2007 року не перебуває на примусовому виконанні в органах ДВС, матеріали справи не містять розрахунку заборгованості за аліментами, здійсненого державним виконавцем відповідно до вимог законодавства. Суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок такої заборгованості під час розгляду даних позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 13892 грн. 30 коп. заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки сторін.

Оскільки відсутні докази наявності заборгованості зі сплати аліментів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позивач надала суду копію договору про навчання, укладеного 26 серпня 2010 року між нею та Житомирським державним університетом імені Івана Франка, який свідчить про те, що вартість навчання ОСОБА_6 у даному навчальному закладі становила 34000 грн. Вказані кошти були сплачені ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Житомирського державного університету імені Івана Франка.

Відповідно до положень ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитокм здійбностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо)

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200, 201 цього Кодексу) При цьому, норми даної глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правила ст.185 СК України не застосовуються до правовідносин, пов`язаних з утриманням повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Враховуюч вищезазначене, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: