КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/2917/21 Головуючий у І інстанції - Сенюта В.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/9166/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про продовження дії обмежувального припису,-

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про продовження дії обмежувального припису.

Подану заяву мотивує тим, що Постановою Верховного суду від 28.04.2020 року у справі за № 754/11171/19 провадження № 61-21971 св19, видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк 6 місяців такі обов`язки: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року у справі за № 754/13178/20 продовжено обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк 4 місяці такі обов`язки: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Проте, ОСОБА_2 вимоги обмежувального припису встановленні Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року не виконує. Протягом листопада 2020 року та лютого 2021 року, заявник була змушена регулярно викликати поліцію по обставинам, що ОСОБА_2 не виконує рішення суду, яким вставлено обмежувальний припис та регулярно приїжджає у місце проживання (перебування) заявника. При цьому, ОСОБА_2 продовжує вчиняти по відношенню до заявника протиправні дії у вигляді погроз, залякування, фізичного та психологічного насильства. Наразі здійснюється розслідування кримінального провадження № 0002317 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості заявнику. При цьому ОСОБА_2 не пройшов програму «Кривдник».

На підставі викладеного, заявник просив:

продовжити строком на 6 місяців термін дії обмежувального припису, виданого рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року по справі за № 754/13178/20;

заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь - який спосіб спілкуватися з нею;

заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

зобов`язати ОСОБА_2 пройти програму «Кривдник».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про продовження дії обмежувального припису - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив її клопотання в якому записані погрози фізичної розправи з сторони ОСОБА_3 на її адресу.

Вказує, що факти порушення ОСОБА_2 вимог судового припису , в тому числі і за період з листопада 2020 року по лютий 2021 року приєднані да матеріалів кримінального провадження №0003986 від 24.06.2020 року із правовою кваліфікацією за ознаками правопорушення передбаченого статтею 390-1 КК України по обставинам не виконання ОСОБА_2 вимог встановлених обмежувальними приписами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки відносно нього діє принцип презумпції невинуватості, заявником не підтверджено фактів домашнього психологічного насильства.

Окрім іншого вказує, що наявність кримінального провадження відносно нього не свідчить про ознаки кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а лише є підставою для початку досудового розслідування у справі, перевірці обставин наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення, виникнення кримінально-процесуальних відносин між відповідними суб`єктами та можливість здійснення відповідних кримінально-процесуальних дій.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.02.2003 року по 26.09.2018 року. У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_4 - 2003 року народження та дочка ОСОБА_5 , 2013 року народження.

Постановою Верховного суду від 28.04.2020 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.10.2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 20.11.2019 року в частині відмови у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо заборони ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) заявниці - у квартирі АДРЕСА_1 , заборони йому наближатися на визначену відстань 2 км. до місця проживання за цією адресою скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення заяви. Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк 6 місяців такі обов`язки: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року продовжено обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк 4 місяці такі обов`язки: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Обмежувальний припис було продовжено з підстав не виконання постанови Верховного Суду від 28.04.2020 року та існування обґрунтованого побоювання вчинення повторного насильства зі сторони ОСОБА_2 у майбутньому.

На підтвердження та обґрунтованості заяви про продовження обмежувального припису, ОСОБА_1 надала копії витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.04.2020 року за ч. 1 ст. 125 КК України нанесення тілесних ушкоджень та витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.06.2020 року за ст.. 390-1 КК України невиконання обмежувального припису Верховного Суду від 28.04.2020 року.

Проте суд вказані докази сприйняв критично, оскільки останні стосуються подій, що мали місце у період з 28.04.2020 року і по 28.10.2020 року та були підставою для продовження обмежувального припису встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року.

Письмові матеріали справи містять копії заяв ОСОБА_1 до начальника Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.02.2021 року, проте письмові матеріали справи не містять результатів розгляду вказаної заяви.

Разом з тим, представник служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні від 04.03.2021 року вказав, що факт насильства Службою не встановлено, а ОСОБА_2 не проходив корекційну програму для кривдників.

Заявником ОСОБА_1 було долучено копію заяви на ім`я Начальника Деснянського УП ГУНП в м. Києві від 16.02.2021 року, відповідно до змісту якої, ОСОБА_1 просить приєднати викладену інформацію і безпосередню заяву до матеріалів кримінальних справ, оскільки ОСОБА_2 маючи припис продовжує чинити моральний тиск, який приносить заявнику фізичний та душевний біль. Проте, суд вказану заяву сприймає критично, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказів вчинення морального тиску, заявником не надано.

В судовому засіданні, за клопотанням заявника ОСОБА_1 було долучено відповідь Головного управління Національної поліції у м. Києві на адвокатський запит. Відповідно до вказаної відповіді, було зафіксовано наступні повідомлення:

04.11.2020 року заявниця повідомила, що колишній чоловік ОСОБА_2 забрав дитину ОСОБА_5 без дозволу і у нього є припис, пішов в невідомому напрямку слухавку не бере, чекає наряд. Завдання на реагування - домашнього насильства немає на даний час, потребує допомоги СЮП.

06.11.2020 року колишній чоловік ОСОБА_2 у якого є припис про заборону з`являтися у квартирі, прийшов до квартири заявниці та забрав доньку в невідомому напрямку. Бачила консьєрж. Завдання на реагування - дитина знайшлася.

06.11.2020 року дитина знайшлася, все добре.

18.11.2020 року колишній чоловік ОСОБА_2 прийшов до квартири, відкрив двері власними ключами та забрав доньку, просить направити поліцію. Завдання на реагування - дитина знайшлася.

18.11.2020 року відміняє виклик тому, що чоловік привіз доньку додому.

20.11.2020 року гаражний кооператив «Воєнавто» близька виїзних воріт, колишній чоловік прийшов без згоди заявниці та забрав дитину. Завдання на реагування - зв`язавшись із заявницею, повідомила, що батько дитину привіз до дому та дитина знаходиться вдома.

20.11.2020 року батько привіз дитину додому.

17.12.2020 року поліція не потрібна, ОСОБА_2 прийшов до квартири та знаходився із дитиною протягом години. Завдання на реагування - наряду поліції не потребує, звернулася з метою інформування.

18.12.2020 року колишній чоловік маючи припис на заборону приходити до квартири, приходив за адресою та забрав з собою доньку. Завдання на реагування - наряд не потрібен, лишає для фіксації.

20.01.2021 року ОСОБА_2 у відсутність заявниці приходив до квартири, є свідки. Завдання на реагування - поліції не потрібно, звернеться самостійно.

18.02.2021 року патруль не потрібен, заявниця повідомляє, що ОСОБА_2 , маючи припис приходив та забрав молодшу доньку. Зі слів заявниці, батько має право виховувати дитину, але згідно рішення суду має повідомляти заявницю про те, що забрав доньку. Завдання для реагування - поліція не потрібна, повідомила для фіксації.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтвердила, що телефонуючи до служби «102», вона безпосередньо не була свідком того, що ОСОБА_2 приходив до квартири заявниці, оскільки в цей час перебувала або на роботі, або у дорозі в напрямку квартири - місця свого проживання.

Судом встановлено, що всі долучені до матеріалів справ документи на які посилається заявник свідчать про те, що вона зверталася до державних органів з повідомленням домашнього насильства психологічного характеру. Проте, надані докази не містять підтверджуючої інформації вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру відносно заявника.

За таких обставин, суд вважав, що заявником не доведено наявність обґрунтованих підстав для продовження обмежувального припису, а тому суд відмовив в задоволенні заяви.

Крім того, з наданої заявницею відповіді Головного управління Національної поліції у м. Києві УОАЗОР від 22.02.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 користується своїми правами як батько дітей. При цьому, заявником не надано доказів того, що ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно дітей та йому встановлено обмежувальний припис щодо нього по відношенню до дітей.

А також, враховуючи положення ст. 350-7 ЦПК України та рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року, яким вже було продовжено обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 строком на 4 місяці, а відтак вимога заявника щодо продовження терміну дії встановленого рішенням суду обмежувального припису строком 6 місяців суперечить ст.. 350-7 ЦПК України.

Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Закон № 2229-VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування)

з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

У липні 2019 року ОСОБА_1 зверталась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що останній систематично вчиняє насильницькі дії відносно неї та дітей, морально її принижує. Ці діяння мають характер мордувань і поєднані з фізичним, психологічним та сексуальним насильством.

Вимоги були мотивовані тим, що вона неодноразово зверталася до працівників поліції із заявою про відкриття кримінального провадження, в Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Служба у справах дітей та сім`ї), Центр соціальних служб сім`ї, дітей та молоді Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. У шлюбі у них народилися діти: син - ОСОБА_6 , 2003 року народження, дочка - ОСОБА_5 , 2013 року народження. Зазначала, що з серпня 2017 року ОСОБА_2 участі в утриманні дітей не приймає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, ініціює постійні сварки, здійснює протиправні дії та насильство у сім`ї, що стало підставою її неодноразових звернень до правоохоронних органів і унеможливлює спільне проживання. Після розлучення ОСОБА_2 постійно за місцем реєстрації не проживає, проте коли з`являється, вчиняє насильницькі дії, а саме: 27 і 28 березня, 06 жовтня, 04 і 14 листопада 2018 року, 14 лютого, 04 і 15 квітня, 03 і 09 липня 2019 року. Після її звернення до правоохоронних органів стосовно ОСОБА_2 06 жовтня 2018 року складено протоколи за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) (вчинення домашнього насильства), а 07 грудня 2018 року відкрито кримінальне провадження за частиною другою статті 126 Кримінального кодексу України (далі - КК України), у подальшому відкрито нове кримінальне провадження за статтею 125 КК України. Сім`я перебуває на обліку у Службі у справах дітей та сім`ї та Центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно з актом обстеження умов проживання від 19 червня 2019 року батько ОСОБА_2 відноситься особливо агресивно. Вказувала, що проживають у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їй (7/8 частини) та ОСОБА_2 (1/8 частини) на праві власності.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк 6 місяців такі обов`язки:

- заборонено ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати

ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори

з ОСОБА_1 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного суду від 28.04.2020 року у справі за № 754/11171/19 провадження № 61-21971 св19, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо заборони ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) заявниці - у квартирі АДРЕСА_1 , заборони йому наближатися на визначену відстань до 2 км до місця проживання за цією адресою скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення заяви.

Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 - у квартирі АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року у справі за № 754/13178/20 продовжено обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк 4 місяці такі обов`язки: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

За заявами ОСОБА_1 відкриті кримінальні провадження за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України (умисне легке тілесне ушкодження) та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №002317 від 24 червня 2020 року та передбаченого ст.390-1 Кримінального кодексу України (невиконання обмежувальних заходів, обмежувальних приписів або непроходження програми для кривдників) та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003986 від 24 червня 2020 року.

Відповідно до ст.390-1 Кримінального кодексу України умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 цього Кодексу, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, караються арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до відповіді Головного управління Національної поліції у м. Києві, було зафіксовано наступні повідомлення:

04.11.2020 року заявниця повідомила, що колишній чоловік ОСОБА_2 забрав дитину ОСОБА_5 без дозволу і у нього є припис, пішов в невідомому напрямку слухавку не бере, чекає наряд. Завдання на реагування - домашнього насильства немає на даний час, потребує допомоги СЮП.

06.11.2020 року колишній чоловік ОСОБА_2 у якого є припис про заборону з`являтися у квартирі, прийшов до квартири заявниці та забрав доньку в невідомому напрямку. Бачила консьєрж. Завдання на реагування - дитина знайшлася.

06.11.2020 року дитина знайшлася, все добре.

18.11.2020 року колишній чоловік ОСОБА_2 прийшов до квартири, відкрив двері власними ключами та забрав доньку, просить направити поліцію. Завдання на реагування - дитина знайшлася.

18.11.2020 року відміняє виклик тому, що чоловік привіз доньку додому.

20.11.2020 року гаражний кооператив «Воєнавто» близька виїзних воріт, колишній чоловік прийшов без згоди заявниці та забрав дитину. Завдання на реагування - зв`язавшись із заявницею, повідомила, що батько дитину привіз до дому та дитина знаходиться вдома.

20.11.2020 року батько привіз дитину додому.

17.12.2020 року поліція не потрібна, ОСОБА_2 прийшов до квартири та знаходився із дитиною протягом години. Завдання на реагування - наряду поліції не потребує, звернулася з метою інформування.

18.12.2020 року колишній чоловік маючи припис на заборону приходити до квартири, приходив за адресою та забрав з собою доньку. Завдання на реагування - наряд не потрібен, лишає для фіксації.

20.01.2021 року ОСОБА_2 у відсутність заявниці приходив до квартири, є свідки. Завдання на реагування - поліції не потрібно, звернеться самостійно.

18.02.2021 року патруль не потрібен, заявниця повідомляє, що ОСОБА_2 , маючи припис приходив та забрав молодшу доньку. Зі слів заявниці, батько має право виховувати дитину, але згідно рішення суду має повідомляти заявницю про те, що забрав доньку. Завдання для реагування - поліція не потрібна, повідомила для фіксації.

19.01.2021 року надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_1 , що за місцем проживання конфлікт з колишнім чоловіком.

З викладеного вбачається, що відповідачем не виконується встановлений щодо нього обмежувальний припис перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , заборона ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином у цій справі суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), зробив неправильний висновок, оскільки існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

За таких обставин суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявниці щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII, вважає, що вимоги ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису встановленого судами, підлягають задоволенню.

Згідно ст. 350-7 ЦПК України обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою ст. 350-6 ЦПК України.

Таким чином підлягає продовженню обмежувальний припис у вигляді тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , встановлених рішення Деснянського районного суду від 02 жовтня 2019 року по справі за № 754/13178/20, постановою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19, на строк шість місяців.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Доводи ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу про принцип презумпції невинуватості, не підтвердження заявником фактів домашнього психологічного насильства не приймаються судом до уваги, оскільки враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

За таких обставин заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про продовження дії обмежувального припису підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30 березня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про продовження дії обмежувального припису задовольнити.

Продовжити строком на 6 місяців термін дії обмежувального припису, виданого рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року по справі за № 754/13178/20.

Заборонити ОСОБА_2, перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань до 2 км до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 переслідувати її та в будь - який спосіб спілкуватися з нею.

Заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Зобов`язати ОСОБА_2 пройти програму «Кривдник».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник