КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києві від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», третя особа: Служба в справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про вселення.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 02 липня 2019 року до вказаної квартири, яка належить їй на праві власності, зламавши замки від вхідних дверей, увійшли невідомі люди і повідомили, що вказана квартира є власністю ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» і що їй необхідно негайно покинути квартиру разом із родиною.

Працівники поліції, які прибули на її виклик, повідомили, що ці особи мають документи які підтверджують її право власності на квартиру. В подальшому вона з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек дізналась, що Державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Макаров О.В. здійснив реєстраційні дії, внаслідок яких відбувся перехід права власності на вказану квартиру до відповідача.

Зазначала, що її примусово виселили із квартири без законних підстав, оскільки замки змінені і вона не може потрапити до оселі.

Просила суд вселити її до квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києві від 10 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаними судовим рішеннями, ОСОБА_1 , яка не являється учасником справи, посилаючись на порушення її прав та обов`язків рішенням суду, подала апеляційну скаргу.

Зазначає, що вона являється орендатором кімнати у спірній квартирі.

Зауважує, що позивачку не було виселено примусово, а вона добровільно звільнила квартиру.

Крім того, вважає, що ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» є неналежним відповідачем, оскільки на момент подачі позову право користування квартирою вже перейшло до ОСОБА_3 та до неї, на підставі договору найму та субнайму.

З огляду на вказане, вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений строк не надходив.

У судовому засіданні представник позивача виступив проти задоволення апеляційної скарги. Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що примусове виселення позивачки із спірної квартири відповідачем було здійснено без законних підстав, оскільки чинним законодавством України примусове виселення можливе тільки у судовому порядку, чого, в даному випадку, здійснено не було, а відтак, житлові права позивачки були порушені внаслідок неправомірних дій відповідача і тому вони підлягають судовому захисту шляхом вселення позивачки в квартиру за її зареєстрованим місцем проживання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 липня 2004 року було укладено іпотечний договір № 10.1/27.5/155-ЗПКЛ-04 між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , за яким на підставі кредитного договору іпотекодержатель надав іпотекодавцю кредит у сумі 9 000,00 доларів США під 16 % річних до 06 липня 2007 року (а.с.46-47).

Згідно з п. 1.2. іпотечного договору у забезпечення зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем за кредитним договором іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку майно: житлову квартиру АДРЕСА_1 .

13 лютого 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 10.1/27.5/155-ЗПКЛ-04 від 06 липня 2004 року (а.с.48).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», . Дата державної реєстрації на вказане нерухоме майно - 18 червня 2019 року (а.с.17-19).

Підставою виникнення права власності на вказану квартиру є: іпотечний договір №10.1/27.5/155-ЗПКЛ-04 від 06 липня 2004 року та подальші договори купівлі-продажу прав вимоги по кредитному та іпотечним договорам, додаткові угоди до кредитного та іпотечних договорів. У свою чергу, підставою для внесення реєстраційного запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 21 червня 2019 року державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Макарова О.В. (а.с.17-19, 49).

З копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що з 27 липня 2004 року її зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання є квартира АДРЕСА_1 (а.с.74).

Набувши право власності на квартиру АДРЕСА_1 , ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» замінило замки на вхідні двері в квартиру, фактично позбавивши ОСОБА_2 права доступу і користування вказаним житлом, що стало причиною звернення спочатку до правоохоронних органів, потім до суду.

Відповідач не заперечував ту обставину, що позивачка дійсно не може потрапити до квартири, в якій зареєстроване її місце постійного проживання, однак вважає, що після переходу права власності на квартиру від власника до іншої особи, власник квартири втрачає право на користування квартирою та після зміни власника втрачають право користування квартирою і члени його сім`ї.

З 27 липня 2004 року зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивачки ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 (а.с.74).

18 червня 2019 року ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» набув і зареєстрував право власності на вказану квартиру на підставі вищевказаного договору іпотеки (а.с.48-49).

Постановою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» було залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києві від 10 серпня 2020 року - без змін (а.с.118-122).

Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києві від 10 серпня 2020 року - без змін (а.с.156-160).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Приписами ч.1 ст. 109 ЖК України встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Водночас, положеннями ч.3 ст. 109 ЖК УРСР визначено, серед іншого, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17.

Місцевий суд вірно зазначив, що відповідачем не було надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження правомірності своїх дій щодо примусового виселення позивачки із займаного житла в позасудовий спосіб, при цьому ОСОБА_2 право користування квартирою не втрачала, її реєстрацію місця проживання не скасовано, за таких обставин на час вчинення відповідачем дій щодо заміни замків на вхідних дверях, мала права користування вищевказаною квартирою, яка була її зареєстрованим місцем проживання, а відповідач ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» створив перешкоди у реалізації позивачкою такого права, через що місцевий суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Посилання ОСОБА_1 на те, що протиправне позбавлення позивачки житла було відсутнє, оскільки право власності на квартиру перейшло відповідачу на підставі договору іпотеки від 06 липня 2004 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даному випадку ОСОБА_2 була вселена у спірну квартиру як особа, яка не була позбавлена у встановленому законом порядку права користування цим житлом, і вирішення питання про вселення такої особи до цієї квартири не впливає на порядок реалізації права власності відповідно до вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки у позовній заяві відсутні доводи про обставини виселення ОСОБА_2 , а йде мова лише про наявність перешкод у її вселенні з боку відповідача, зводяться до власного суперечливого тлумачення апелянтом обставин справи та переоцінки доказів, та не спростовує правильних висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» є неналежним відповідачем також не спростовують висновків місцевого суду, оскільки, як було вірно встановлено судом, спір виник саме між ОСОБА_2 та вказаним ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», яке всупереч вимог ч. 2 ст. 43 ЦПК України, не повідомило про наявність договорів найму укладених з іншими особами, що наразі ускладнює своєчасне встановлення всіх обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києві від 10 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «22» червня 2021 року.

Головуючий

Судді: