23.06.2021 Провадження № 2/337/1441/2021
ЄУН 337/5568/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Шаповалової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул.Грушевського буд. 1-Д) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

23.09.2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 18516,69 гривень та витрат по оплаті судового збору 1218 грн.

Заочним рішенням від 03.11.2015 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду у спрощеному провадження.

20.05.2021 року відповідачем подано відзив на позов, в якому він вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідь на відзив представником позивача не надана.

Ухвалою суду від 08.06.2021 року у позивача витребувані відомості щодо строку дії кредитної картки позивача та виписку з карткового рахунку.

23.06.2021 року витребувані докази представником позивача надані судові.

Сторони у судове засідання не з`явилися, причину відсутності суду не повідомили, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Від відповідача повідомлень щодо причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю та заперечень проти позову до суду не надходило.

Представник позивача надав суду у позові висловив бажання щодо розгляду справи у його відсутність.

Представник відповідача надав письмові пояснення, заяву щодо розгляду справи у його відсутність та заяву про застосування строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Судом встановлено, що між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н від 12.07.2006 року, на підставі якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя №2/0825/1150/2012 від 22.05.2012 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» була стягнута заборгованість за зазначеним кредитним договором, яка утворилася станом на 31.10.2011 року в сумі 24753,61 грн, яка складається з 9694,48 грн - заборгованість за наданим кредитом, 13387,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи 5000 грн. та 1154,08 грн. Зазначене рішення набрало законної сили та є чинним.

Строк дії кредитної картки відповідача № НОМЕР_1 становить до 31 липня 2021 року, у зв`язку з неналежним виконанням узятих кредитних зобов`язань відповідач має заборгованість по сплаті процентів за період з 01.11.201 року по 31.07.2021 року у розмірі 4796,82 грн.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Разом з тим, до суду з позовною заявою, яка розглядається у цій справі, позивач звернувся 23.09.2015 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності, яка встановлена на рівні трьох років.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем позовні вимоги щодо стягнення процентів заявлені за період, що перевищує строк дії кредитного договору та з пропуском встановленого строку позовної давності, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 89, 141, 229, 247, 263, 264, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул.Грушевського буд. 1-Д) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості відмовити.

Повний тест рішення виготовлений 25 червня 2021 року. Копію рішення надіслати сторонам.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан