Провадження № 2/127/4418/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю представників позивача - адвокатів Шишковської А.Б., Бурденюка В.В.,

представника відповідача - адвоката Коцурак Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Калинівського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Калинівського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, в якому просив суд звільнити від заборгованості від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 28.05.2013 року по 01.11.2019 року в розмірі 80598 грн. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.10.2020 року державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Морозовою Ю.А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №132/1946/13-ц, виданого 07.09.2020 року на виконання рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.06.2013 року, яке набрало чинності 27.06.2013 року щодо стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття.

Про вказане рішення суду щодо стягнення аліментів позивачу стало відомо в листопаді 2020 року після отримання ним постанови державного виконавця та довідки-розрахунку по заборгованості по аліментах, оскільки позивачу не було відомо про перебування на розгляді в Калинівському районному суді Вінницької області справи №132/1946/13-ц, в розгляді якої позивач участі не брав.

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що в червні 2019 року ОСОБА_1 пішов з родини і став постійно проживати зі своїми батьками.

В позовній заяві позивач вказував, що до листопада 2019 року він постійно проживав разом зі своєю дружиною та сином ОСОБА_3 однією сім`єю. За час спільного проживання дружина ОСОБА_2 із сином ОСОБА_3 повністю перебували на утриманні позивача. Відповідачка практично не працювала.

Тому позивач вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України проживання однією сім`єю з відповідачкою та спільною дитиною до листопада 2019 року, їх матеріальне утримання є обставиною, що має істотне значення і частково звільняє ОСОБА_1 як боржника від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилася за період з 28.05.2013 року по 01.11.2019 року в розмірі 80598 грн.

В судовому засіданні представники позивача - адвокати Шишковська А.Б., Бурденюк В.В. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити повністю, судові витрати не стягувати з відповідачки.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Коцурак Т.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Також відповідачкою було подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 34-41), який мотивований тим, що з 10.09.2011 року строни перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2020 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини, відносини подружжя почали змінюватися в гіршу сторону, почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до того, що в березні 2013 року ОСОБА_1 пішов із сім`ї. Оскільки на той час відповідачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не працювала, тому звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на своє утримання, який рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 17.06.2013 року було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 28.05.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на користь ОСОБА_2 , на її утримання, щомісячно, починаючи з 28.05.2013 року до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після винесення рішення про стягнення аліментів позивач обіцяв, що буде в добровільному порядку сплачувати аліменти, але щоб відповідачка не зверталася до виконавчої служби із заявою про примусове стягнення аліментів. Прагнучи зберегти нормальні відносини та сім`ю відповідач не звертала вказане рішення суду до примусового виконання і влітку 2014 року строни помирилися, стали знову проживати разом. Проте відповідач стабільного доходу не мав, постійно перебував в пошуках роботи, періодично працював на тимчасових роботах, які не забезпечували навіть мінімального доходу, на грунті чого в них постійно виникали сварки, але ОСОБА_1 обіцяв, що його майнове становище найближчим часом зміниться. Позивач не надав належних доказів того, що під час спільного проживання з липня 2014 року по червень 2019 року він надавав ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання сина, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Представник третьої особи Калинівського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Морозова Ю.А. в судовому засіданні щодо позовних вимог покладалася на розсуд суду.

Свідки позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 суду пояснили, що сторони одружилися і проживали однією сім`єю до 2019 року спочатку з батьками відповідачки, потім із її бабусею. Було й таке, що вони сварилися і разом не проживали більше року. Позивач завжди забезпечував свою сім`ю матеріально, хоча й працював неофіційно, він дуже хороший спеціаліст по будівництву парканів, за що отримував достатньо високий дохід. Крім того, він працював у свого тестя. Позивач купував одяг для дружини і дитини, продукти харчування, подарунки, робив за свої кошти ремонт в квартирі, яку подарувала теща дружині.

Свідки відповідача ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 суду пояснили, що сторони одружилися і проживали з батьками, а також бабусею відповідачки. Періодично сторони сварилися і не проживали разом. Батьки відповідачки є приватними підприємцями, постійно усім матеріально забезпечували свою дочку, онука, зятя, оскільки позивач не працював і не виконував свого обов`язку по утриманню дружини і дитини.

Заслухавши пояснення відповідачки, представників сторін, свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її отриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Такими обставинами можуть бути, зокрема, майновий чи сімейний стан платника аліментів. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Частиною четвертою статті 273 ЦПК України визначено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Звернувшись з позовними вимогами про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позивач свої вимоги обґрунтував, зокрема, тим, що до листопада 2019 року він проживав разом із відповідачкою - одержувачем аліментів разом із малолітнім сином однією сім`єю та фактично дружина і дитина повністю знаходилися на утриманні позивача, а тому ця обставина є підставою для звільнення позивача від заборгованості за аліментами за період з 28.05.2013 року по 01.11.2019 року в розмірі 80598 грн.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.2011 року, який між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2020 року (а.с. 12, 45).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 44).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 17.06.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі ј частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 28.05.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на користь ОСОБА_2 , на її утримання, щомісячно, починаючи з 28.05.2013 року до досягнення сином трьохрічного віку, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 46-47).

По справі встановлено, що на час ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , дитина проживала разом з матір`ю - відповідачем ОСОБА_2 та перебувала на її утриманні. При розгляді справи про стягнення аліментів ОСОБА_1 подав суду заяву, в якій просив стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на утримання відповідачки в розмірі 250 грн. Просив розгляд справи проводити у його відсутність. Тому суд обґрунтовано стягнув аліменти на утримання дитини з батька на користь матері дитини, з якою проживала дитина. Зміст вказаного рішення суду підтверджує обізнаність позивача про його обов`язок утримувати свого малолітнього сина до повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають.

На підставі вказаного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.06.2013 року, 07.09.2020 року стягувачу було видано виконавчий лист №132/1946/13-ц та постановою державного виконавця Калинівського районного ВДВС Центрально-Західного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 20.10.2020 року відкрито виконавче провадження №63350366 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі ј частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 28.05.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Згідно із довідкою-розрахунком за ВП №63350366 заборгованість по аліментах ОСОБА_1 станом на 21.10.2020 року склала 94056,87 грн. (а.с. 8-9).

Відповідач ОСОБА_2 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка подарована їй матір`ю ОСОБА_10 на підставі договору дарування 05.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Варламовим О.В., зареєстрованого в реєстрі за №236 (а.с. 54-55).

Із довідки про склад сім`ї від 25.09.2020 року, виданої ОСББ «Квартал-14» слідує, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані і проживають з 21.06.2019 року ОСОБА_2 (власник), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_1 (чоловік) - зареєстрований та не проживає (а.с. 53).

Відповідно до копії паспорта позивача ОСОБА_1 встановлено, що позивач з липня 2008 року до 21.06.2019 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13-14).

Відповідно до актів від 25.06.2019 року та 27.10.2020 року слідує, що дійсно ОСОБА_1 постійно не проживає з 21.06.2019 року і по даний час в квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 . Речей ОСОБА_1 у вказаній квартирі немає з 21.06.2019 року по даний час, так як він постійно не проживає в даній квартирі і вибув на постійне проживання до батьків в с. Іванів Калинівського району Вінницької області. Також з 21.06.2019 року по даний час ОСОБА_1 не приймає участь в обслуговуванні, ремонті та оплати комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 51-52).

Із довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області вих. №3712 від 28.12.2020 року виданої ОСОБА_10 вбачається, що з 01.02.2013 року по червень 2019 року за адресою: АДРЕСА_4 були зареєстровані та постійно проживали дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 50, 137).

В спростування вказаної вище довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 28.12.2020 року стороною позивача надано суду довідку, видану виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області вих. №848 від 11.05.2021 року адвокату Бурденюку В.В. і підписану сільським головою Михайлом Куликом про те, що інформацію, яка вказана в довідці за вих. №3713 від 28.12.2020 року просить до уваги не приймати як таку, що не відповідає дійсності і записана зі слів ОСОБА_10 , оскільки зазначена довідка ним як сільським головою видана та підписана не була (а.с. 138).

Разом з тим, суд констатує, що матеріали цієї справи не містять будь-якої довідки, виданої виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області за вих. №3713 від 28.12.2020 року. Тому довідку, видану виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області вих. №848 від 11.05.2021 року адвокату Бурденюку В.В. суд до уваги не бере як доказ в спростування довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області вих. №3712 від 28.12.2020 року.

Суд не бере до уваги довідку Територіального сервісного центру №0546 від 20.01.2021 року за №31/2/0546Ш51аз (а.с. 73) про реєстрацію за ОСОБА_1 транспортних засобів, а також довідку Іванівського дошкільного закладу «Малятко» №29 від 06.11.2020 року (а.с. 10) про участь батька дитини ОСОБА_3 , 2013 р.н. в житті дитини та дитячого садочка, який відвідувала дитина, оскільки суд вважає, що дані довідки не підтверджують факту утримання позивачем свого малолітнього сина після ухвалення рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини і такої інформації ці докази не містять.

Оцінивши пояснення свідків суд вважає, що надані ними пояснення в судовому засіданні не підтверджуються іншими належними доказами, пояснення свідків позивача суперечать поясненням свідків відповідача та не підтверджують факт утримання позивачем свого малолітнього сина після ухвалення рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

Керуючись нормами статті 51 Конституції України, статей 3, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ ( 78912 ), статей 7, 9, 150, 180, 181, 197, 273 СК України, статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», враховуючи роз`яснення, викладені у пункті другому постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оцінивши в сукупності доводи і докази позивача, суд вважає, що перебування в зареєстрованому шлюбі сторін до листопада 2019 року, їх періодичне спільне проживання, не є беззаперечним доказом та істотною обставиною для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України.

Суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами виконання ОСОБА_1 свого обов`язку з утримання власного малолітнього сина після ухвалення рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

За таких обставин, оскільки позивач не підтвердив існування істотних обставин, які унеможливлюють сплату заборгованості за аліментами на утримання малолітнього сина, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог і відмову у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ ( 78912 ), ст. 7, 9, 150, 180, 181, 197, 273 СК України, ст. 7, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 2, 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Калинівського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: