Ухвала

24 червня 2021 року

м. Київ

справа № 756/2897/17

провадження № 61-9291ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, ОСОБА_4 , про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у цивільній справі № 756/2897/17.

За змістом частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху.

I. Щодо строку на касаційне оскарження

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Касаційна скарга подана 04 червня 2021 року із пропуском строку передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Безпосередньо в касаційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що копію оскаржуваної постанови отримано ОСОБА_1 24 грудня 2020 року.

Наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження суд визнає неповажними виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення

від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд апеляційним судом справи

№ 756/2897/17 за його апеляційною скаргою.

Оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята 10 червня 2020 року та 15 червня 2020 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР).

За повідомленням Оболонського районного суду м. Києва копія постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року отримана представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5 під розписку 02 липня 2020 року.

Відповідно до частини сьомої статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що вперше касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 подав 22 січня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

Тітова М. Ю. від 10 лютого 2021 року (провадження № 61-1165ск21) підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року визнано неповажними, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, у тому числі для подання заяви про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень з наведенням належних підстав для поновлення цього строку та відповідних доказів, зокрема довідки суду щодо отримання/неотримання повного тексту постанови апеляційного суду від 10 червня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

Тітова М. Ю. від 31 березня 2021 року (провадження № 61-1165ск21) касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Копія ухвали Верховного Суду від 31 березня 2021 року вважається такою, що вручена ОСОБА_1 30 квітня 2021 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повторно касаційну скаргу ОСОБА_1 подав до Верховного Суду 04 червня 2021 року, тобто більш ніж через місяць після отримання копії ухвали Верховного Суду про повернення касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

II. Щодо зазначення підстав касаційного оскарження

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 містить посилання на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Крім того, касаційна скарга містить окремі посилання на постанови Верховного Суду України, однак, в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявником чітко не зазначено в касаційній скарзі підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

При цьому виходячи із тлумачення змісту пункту 1 частини другої статті 389 та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Отже заявник має самостійно визначити конкретну підставу (або підстави, якщо вони не є взаємовиключними) касаційного оскарження передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та чітко вказати їх в своїй касаційній скарзі.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом:

1) зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада

2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року із наданням доказів на підтвердження таких підстав;

2) надання уточненої касаційної скарги із зазначенням в ній підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав). Копії уточненої касаційної скарги мають бути надані відповідно до кількості учасників справи.

Згідно частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) буде вирішено колегією суддів після усунення недоліків касаційної скарги та її оформлення відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку на касаційне оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва

від 11 листопада 2019 року та постанови Київського апеляційного суду

від 10 червня 2020 року у справі № 756/2897/17 наведені у клопотанні

ОСОБА_1 від 02 червня 2021 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року залишити без руху.

Визначити для усунення недоліків касаційної скарги строк - десять днів з дня вручення ОСОБА_1 копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині зазначення підстав касаційного оскарження касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала, а в разі, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович