РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/20656/18

Провадження № 22-ц/4815/294/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2020 року (ухвалене у складі судді Галінської В.В.) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкування майна,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 в якому просить встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати право ОСОБА_5 , як спадкоємця першої черги за законом на спадкування майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що його померлий батько, ОСОБА_6 , протягом 3-х років, проживав без реєстрації цивільного стану з його матір"ю, ОСОБА_7 в с. Городок, Рівненського району, Рівненської області. Під час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_3 був народжений він, ОСОБА_5 . Про факт спільного проживання ОСОБА_6 з його матір"ю ОСОБА_7 , знали родичі ОСОБА_6 , знайомі та сусіди. Відповідач, ОСОБА_2 також знала про те, що ОСОБА_6 проживав у цивільному шлюбі з його матір"ю. Окрім того, відповідач знала, що від спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , був народжений син ОСОБА_5 . У свідоцтві про народження, ОСОБА_5 , вказано батьком, ОСОБА_8 , а матір"ю, ОСОБА_7 . Його матір протягом свого життя заміж не виходила і шлюб не укладала. Його померлий батько, ОСОБА_6 , одружився з іншою жінкою, як потім йому стало відомо, з відповідачкою ОСОБА_2 .

В останні роки життя батька, між ним та померлим ОСОБА_6 були нормальні стосунки. ОСОБА_6 не заперечував факт їх родинних відносин. Однак, стосунки з його дружиною ОСОБА_2 були побудовані так, що він з невідомих йому причин, офіційно не міг спілкуватись з ним. Окрім того, дані відносини стосувались і відносин з його матірю, його бабусею, ОСОБА_9 , її відвідував та надавав матеріальну допомогу, поза волею його дружини, ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, питання офіційного встановлення факту його батьківства залишилось невирішеним. З метою встановлення родинних відносин для подальшого прийняття спадщини від спадкодавця ОСОБА_6 , а саме встановлення факту того, що він, ОСОБА_5 є сином померлого, ОСОБА_6 , він звернувся до експертної установи MEDICAL GENOMICS, з питанням проведення експертизи про біологічне родинне відношення (ДНК) між ними. Для проведення експертизи до експертної установи були надані біологічні матеріали його бабусі, матері померлого, ОСОБА_9 та його біологічні матеріали. Згідно заключения про біологічне родинне відношення №MG18-51399/C1GM1 від 10.08.2018, вірогідність родинних відносин між ним, ОСОБА_5 та його бабусею, матір"ю померлого, ОСОБА_6 складає - 99 9998 %.

Вказує, що іншого сина у ОСОБА_9 народжено не було. Отже, ОСОБА_6 був єдиним сином у сім"ї ОСОБА_9 . З метою реалізації свого законного права як спадкоємець першої черги у встановлений 6-ти місячний термін, він подав до Першої Рівненської державної нотаріальної контори нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини. Відтак, встановлення факту родинних відносин з батьком ОСОБА_6 , йому необхідно для оформлення спадщини та одержання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2020 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин, а саме, те що ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про смерть серії № НОМЕР_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Відповідно до висновку експерта від 17 вересня 2020 року № 10-1608 молекулярно-генетичної експертизи встановленню, ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком ОСОБА_5 . Ймовірність даної події складає 99,99 %. Суд враховав, що на сьогодні ДНК тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Відповідачі беззаперечних доказів на спростування батьківства ОСОБА_6 щодо ОСОБА_5 в процесі розгляду справи не надали, в тому числі, не спростували висновок експерта про беззаперечне біологічне батьківство ОСОБА_6 по відношенню до позивача. Таким чином, біологічне батьківство померлого ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 , доведено.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення суду не відповідає обставинам справи, ухвалене із порушенням норм матеріального права та процесуального права. Вважає, що судом неправильно встановлено процесуальний статус ОСОБА_4 , яка була залучена третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Але оскільки вона є спадкоємцем першої черги і рішення суду безпосередньо впливає на її майнові права, то вона не може бути залучена у якості третьої особи.

На думку відповідачки, суд розглядаючи справу мав керуватися нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинний на час народження позивача, а не нормами Сімейного кодексу України. На підтвердження цього посилається на відповідні постанови Верховного суду. Наголошує, що дня встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне їх виховання чи утримання, а також докази, що з достовірністю підтверджують визнання особою батьківства, що відповідає вимогам частини третьої статті 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Тобто, підставою для встановлення батьківства може бути не сам факт біологічного походження дитини, а встановлення вищезазначених фактичних обставин справи. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц. При цьому жодний із свідків не підтвердив факти спільного проживання ОСОБА_6 із ОСОБА_7 , ведення ними спільного господарства, участі у вихованні позивача, як і не було підтверджено визнання померлим батьківства щодо ОСОБА_5 .

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, якимв задоволені позову - відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис №3342 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126,133,135 СК України від 20.10.2018р.

За змістом частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 21 березня 2018 року виданого виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 53 років, про що складено відповідний актовий запис №16.

Батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 21.08.2018.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16.07.1987 року та знятий з реєстраційного обліку 03.04.2018 року у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_7 , що стверджується Довідкою №74036 від 03.04.2018, виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради.

Відповідно Свідоцтва про право власності від 07 жовтня 2016 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради вбачається, що квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності гр. ОСОБА_4 - 1/4 та членам його сім"ї: ОСОБА_6 - 1/4, ОСОБА_4 - 1/4, ОСОБА_6 - 1/4.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_6 , 20 червня 2018 року Першою рівненською державною нотаріальною конторою була заведена Спадкова справа №62600128.

Після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 , звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вказуючи, що є сином померлого.

Згідно експертного заключення про біологічне родинне відношення № MG18-51399/C1GM1 від 10.08.2018 року, вірогідність родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 складає - 99 9998 %.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що оскільки підстави визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди повинні виходити з дати народження дитини.

Статтею 53 КпШС України безпосередньо не передбачено такої підстави встановлення батьківства, як висновок молекулярно-генетичної експертизи.

Разом з тим, частина третя статті 53 КпШС України та положення ЦПК України не обмежують коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.

Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Тобто, при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності.

Вказане також узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі №754/3558/16-ц.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями "Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України".

Згідно із п. 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.

При оцінці всіх доказів в сукупності, судом враховується, що відповідно до висновку експерта № 10-1608 від 17 вересня 2020 року молекулярно-генетичної експертизи встановленню, ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ) може бути біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність даної події складає 99,99 %.

Обставини батьківства, що встановлені висновком експерта, також були підтверджені рядом свідків, які були допитані в ході розгляду справи місцевим судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок по застосуванню статті 130 СК України та вказано, що "закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України".

Європейський Суд з прав людини зауважив, що в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Kalacheva v. Russia № 3451/05 ЄСПЛ від 07.05.2009 року).

Беззаперечних доказів на спростування батьківства ОСОБА_6 щодо ОСОБА_5 в процесі розгляду справи відповідачами не надано, а судом не встановлено.

Таким чином, біологічне батьківство померлого ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 , доведено на підставі належних та допустимих доказів, а тому вимога про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про смерть серії № НОМЕР_2 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи є необґрунтованими, правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують та ґрунтуються на власному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України,, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.