Ухвала

25 червня 2021 року

м. Київ

справа № 607/13714/20

провадження № 61-9309 ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кукурудза Андрій Євгенович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у складі судді Позняка В. М. від 05 січня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного судуу складі колегії суддів: Костіва О. З., Міщія О. Я., Шевчук Г. М., від 21 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , державного реєстратора Байковецької сільської ради Хомика Василя Зіновійовича про визнання незаконним та скасування рішення Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, припинення та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати незаконним і скасувати рішення Байковецької сільської ради від 26 травня 2020 року № 1154 про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки площею 0,0989 га для індивідуального садівництва в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області. Також просила припинити та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Вважає, що передача Байковецькою сільською радою земельної ділянки ОСОБА_2 у власність є такою, що здійснена із грубим порушенням вимог діючого законодавства та охоронюваного законом її інтересу, оскільки вона також має право на отримання у власність безоплатно цієї земельної ділянки, однак сільська рада своїм рішенням від 21 лютого 2020 року № 1120 незаконно відмовила у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовуОСОБА_1 , суди виходили із того, що рішенням Байковецької сільської ради від 26 травня 2020 року № 1154 про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області та передачу їй у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва не порушено права чи охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 , якій сільська рада рішенням від 21 лютого 2020 року № 1120 відмовила у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою спірної земельної ділянки.

При цьому суди узяли до уваги, що 16 квітня 2019 року сільська рада своїм рішенням № 873 дозволила ОСОБА_2 розробити проект землеустрою спірної земельної ділянки. Законність цього рішення встановлена рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду Тернопільської області від 02 липня 2020 року у справі № 500/711/20. Отже, розроблений проект затверджено та передано земельну ділянку у власність ОСОБА_2 законно.

До Верховного Суду 02 червня 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення попередніх інстанцій, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У заяві, доданої до касаційної скарги, заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови отримано лише 06 травня 2021 року, що підтверджується відповідними доказами.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії постанови суду апеляційної інстанції звернулася з касаційною скаргою, вважаємо за можливе його поновити.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, від 13 травня 2020 року у справі № 815/1788/15, від 17 червня 2020 року у справі № 754/16083/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 509/4722/16-а, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає її необґрунтованою, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Байковецької сільської ради від 21 лютого 2020 року № 1120 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області з тих підстав, що цією ж радою прийнято рішення від 16 квітня 2019 року № 873, яким уже надано дозвіл на складання проекту землеустрою на цю ж земельну ділянку ОСОБА_2

Тернопільським окружним адміністративним судом Тернопільської області 02 липня 2020 року у справі № 500/711/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Байковецької сільської ради від 16 квітня 2019 року № 873.

Рішенням Байковецької сільської ради від 26 травня 2020 року № 1154 затверджено проект землеустрою та передано спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , за якою 01 червня 2020 року зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку.

Частиною третьою статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановивши, що Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області правомірно надала ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки, що встановлено набравшим законної сили рішенням суду у адміністративній справі № 500/711/20, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про законність рішення сільської ради про затвердження цього проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , оскільки такі дії сільської ради відповідали вимогам частини дев`ятої статті 118 ЗК України. При цьому суди вірно виходили з того, що законний інтерес позивача на отримання спірної земельної ділянки у власність не порушено, оскільки відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою цієї ж земельної ділянки, чинним рішенням сільської ради від 21 лютого 2020 року № 1120.

Верховний Суд уже викладав у своїй постанові від 23 січня 2020 року у справі № 472/1281/17 висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах,і суд апеляційної інстанції ухвалив постанову відповідно до таких висновків, підстав для відступлення від яких Верховний Суд не вбачає.

При цьому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що прийняте Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 26 травня 2020 року рішення № 1154 є незаконним з тих підстав, що спірна земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, оскільки, як встановлено рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду Тернопільської області від 02 липня 2020 року у справі № 500/711/20, спірна земельна ділянка відноситься до комунальних територій та невідноситься до земель житлової та громадської забудови, а до земель сільськогосподарського призначення.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд апеляційноїінстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у наведених нею постановах Верховного Суду є безпідставними, оскільки встановлені судами фактичні обставини справи у зазначених справах не є подібними у справі, якапереглядається.

Доводи касаційної скарги у цілому зводяться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки апеляційного суду, який їх обгрунтовано спростував. Переглядаючи законність та обгрунтованість рішень суду попередніх інстанцій, Верховний Суд, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати переоцінку доказів та встановлювати нові обставини.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кукурудза Андрій Євгенович, про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2021 рокута постанови Тернопільського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кукурудза Андрій Євгенович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2021 рокута постанову Тернопільського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , державного реєстратора Байковецької сільської ради Хомика Василя Зіновійовича про визнання незаконним та скасування рішення Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, припинення та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара