Провадження № 22-ц/801/1009/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 рокуСправа № 127/28540/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Голоти Л.О.

за участю секретаря Очеретної М.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Виконавчий комітет Вінницької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року, повний текст якого виготовлений 18 березня 2021 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Романюк Л.Ф., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення. Вказав, що він є інвалідом 2 групи, проживає з 1983 року у кімнаті №3 гуртожитку по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 66578 від 29 грудня 2020 року. До даного житлового приміщення він був вселений на підставі ордеру. Маючи намір приватизувати вищевказану кімнату позивач звернувся до Вінницького МКП БТІ, де йому було роз`яснено, що без ордеру на кімнату документи на приватизацію прийняти не можуть, тому потрібен ордер або укладений договір найму житла. Відділ розвитку ОСББ Вінницької міської ради листом від 03.12.2020 року відмовив позивачу у наданні ордеру або довідки про його втрату. ОСББ «Успенського 57» листом від 05.08.2020 року повідомило про відсутність у них оригіналу чи копії ордеру на кімнату ОСОБА_1 .

В зв`язку з необхідністю укладення договір найму на займану кімнату і у зв`язку з відсутністю ордеру, позивач просив суд зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з ним договір найму на житлове приміщення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. На обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що у позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає не повністю.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх житлових прав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що виконавчий комітет Вінницької міської ради є неналежним відповідачем по справі, так як спірне житлове приміщення перебуває на балансі ОСББ «Успенського 57», до повноважень якого належить укладення договорів найму на комунальне житло у даному приміщенні ,а тому відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права ,внаслідок чого дійшов помилкового висновку про повну відмову у задоволенні позову до відповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради.

Суд вірно встановив, що будинок гуртожитку по АДРЕСА_1 ,де проживає позивач , перебуває у комунальній власності Вінницької міської ради і перебуває на балансі ОСББ «Успенського 57».

Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав ,що позов заявлений не до того відповідача, суд порушив норми процесуального права ,не виконав вимоги процесуального закону .

Так ,відповідно до ч.ч.4.5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:1) керує ходом судового процесу;2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно ч.3 ст.53 ЦПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Як вбачається з матеріалів справи ,позивач є людиною з труднощами у розмовній мові і спілкуванні , є інвалідом 2 групи , малозабезпеченим і потребуючим соціального захисту і підтримки.

У порушення ст.12 ЦПК України суд вказані обставини і норми закону не врахував ,не оцінив необхідність роз`яснення позивачу , як учаснику процесу, наслідків вчинення або невчинення ним процесуальних дій по залученню до участі в справі належного відповідача, наданню доказів і з`ясуванню дійсних обставин у даній справі ,не сприяв учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Тому доводи апеляційної скарги є частково підставними.

Враховуючи викладене, зазначені наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій були роз`яснені позивачу колегією апеляційного суду ,в результаті чого позивачем було заявлено клопотання про надання йому можливості подати докази через неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього і у витребуванні яких у нього були труднощі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих Рад народних депутатів у порядку і в строки, що визначаються Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР. Жилі будинки, споруджені з залученням у порядку пайової участі коштів державних підприємств, установ, організацій, зараховуються (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР) до житлового фонду місцевих Рад народних депутатів, коли функції єдиного замовника по спорудженню цих будинків виконував виконавчий комітет Ради народних депутатів.

Згідно ст.9 ЖК громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як встановлено з пояснень сторін ,матеріалів справи і не оспорюється відповідачем , ОСОБА_1 у 1983 році на законних підставах набув права користування житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про його реєстрацію за місцем проживання № 66578 від 29 грудня 2020 року та даними паспорту громадянина України з відмітками про його прописку (реєстрацію) з 1983 року за даною адресою. Законність набуття позивачем права користування даним житловим приміщенням в період перебування гуртожитку на балансі ВКП «Вінницяводоканал» відповідачем визнаються , а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України , не підлягають доказуванню.

Позивачем ОСОБА_1 було надано апеляційному суду докази ,з яких вбачається ,що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №2793 від 13.11.2008 року було затверджено акт прийому-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Вінниця гуртожитку по АДРЕСА_1 ,загальною площею 339,68 м2 який перебував на балансі ВОВКП ВКГ «Водоканал». Рішенням наказано ЖКП ЖЕК № 5 прийняти на баланс гуртожиток по АДРЕСА_1 ,а управлінню житлового господарства - прийняти на баланс мережі водопостачання і каналізації .Із акту прийому-передачі вбачається, що одночасно з передачею гуртожитку на баланс МКП ЖЕК-5 передано і ордери на проживання у гуртожитку у кількості 13 штук, без зазначення прізвищ наймачів приміщень.

Із наказу КП «Вінницяводоканал» №17-1 від 18.08.2010 року « Про обмін кімнат у відомчому гуртожитку по АДРЕСА_1 , вбачається ,що ОСОБА_1 через систематичну несплату за газопостачання та неналежне користування піччю, щодо ОСОБА_2 ОСОБА_3 було прийнято рішення про виселення його із кімнати гуртожитку, площею 12.8 кв. м. та надання йому для проживання кімнати площею 8,1 кв. м. і закріпити за нею номер №3, тобто, фактично про переселення його з кімнати гуртожитку ,площею 12,5 кв .м. у кімнату №3 ,площею ,8,1 кв. м. Позивач з даним рішенням погодився , дані про його його оскарження ,- відсутні.

Як встановлено у судовому засіданні з пояснень позивача ,а також представника відповідача - виконкому Вінницької міської ради і дані обставини сторонами не оспорюються, в даний час співвласниками приміщень у даному житловому будинку було створено ОСББ «Успенського 57», яке виконує функції з управління житловим будинком та його майном та яке уповноважене укладати договори найму житлових приміщень комунальної власності в якості наймодавця.

З довідки про реєстрацію місця проживання № 66578 від 29 грудня 2020 року вбачається ,що ОСОБА_1 зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_1 з 22.04.1983 року по теперішній час (а. с. 15). Позивач суду пояснив , що він проживає один, відомості щодо складу сім`ї останнім не надані і в матеріалах справи вони відсутні.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно із ч. 1 ст. 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання.

Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Вирішуючи спір у справі, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування.

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19, провадження № 61-2708св20.

Колегія суддів встановила, що позивач вселився у гуртожиток по АДРЕСА_1 на законних підставах, мав ордер, зареєстрований в даному житловому приміщені з 1983 року та постійно там проживав і проживає у даний час, зокрема, в кімнаті №3, несе витрати з утримання кімнати, законність його проживання не оспорювана, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом ні організація, що надавала житло ,ні виконавчий комітет Вінницької міської ради протягом усього часу проживання ОСОБА_1 не заявляли.

Іншого житла позивач не має, що свідчить про те, що він має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому її «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.

Тому позивач має право на офіційне укладення ,а фактично, оформлення існуючого у нього тривалий час договору найму житлового приміщення.

Представник відповідача - виконкому Вінницької міської ради право Матросова Іванова А.В. на укладення договору найму житлового приміщення комунальної власності територіальної громади по АДРЕСА_1 , у якому позивач проживає , визнав повністю ,а заявлені позовні вимоги до виконавчого комітету про зобов`язання укласти договір житлового найму визнав частково в зв`язку з тим, що , як виконавчий орган власника комунального майна, лише надає дозвіл на укладення договору житлового найму уповноваженим наймодавцем, яким виступає ОСББ ««Успенського 57»

Враховуючи те, що виконком Вінницької міської ради, як уповноважений власника житлового приміщення комунальної власності , надає згоду на укладення зазначеного договору наймодавцю ,яким в правовідносинах виступає ОСББ «Успенського 57»,вимоги до якого позивач не заявляв, колегія суддів вважає, що житлові права позивача підлягають захисту частково, у доступний для даного відповідача спосіб і позовні вимоги ОСОБА_4 до виконкому Вінницької міської ради підлягають задоволенню частково, шляхом зобов`язання виконкому Вінницької міської ради надати дозвіл на укладення договору найму житлового приміщення кімнати(кв. АДРЕСА_2 з ОСОБА_1 .

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи в частині розміру відшкодування майнової шкоди .

Оскільки суд порушив норми процесуального права ,допустив невідповідність висновків дійсним обставинам справи, що привело до неправильного вирішення справи, рішення суду підлягає скасуванню частково з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають перерозподілу і судові витрати у справі. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір, тому судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року скасувати частково.

Позов ОСОБА_4 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про зобов`язання укладення договору найму на житлове приміщення задовольнити частково.

Зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради надати дозвіл на укладення з ОСОБА_1 договору найму житлового приміщення на кімнату АДРЕСА_2 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3

Відповідач: Виконавчий комітет Вінницької міської ради, 21100, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, .

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

Л.О. Голота