Провадження №4-с/369/3/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

секретаря Мазурик Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи акціонерне товариство «Універсал Банк», приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович про визнання дій протиправними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою Свої вимоги мотивувала тим, що на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист. Строк пред`явлення до примусового виконання становить три роки до 27 жовтня 2019 року. Даний лист пред`являвся до примусового виконання (постанова про відкриття 14 січня 2019 року) та за заявою стягувача виконавчий лист повернуто (02 вересня 2019 року). Таким чином строк пред`явлення переривався (7 місяців 19 днів), тому термін пред`явлення становив до 15 червня 2020 року. Але приватним виконавцем постановою від 30 липня 2020 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №369/1434/16ц. Дана постанова є неправомірною та суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватний виконавець зобов`язаний повернути стягувачу виконавчий лист, якщо пропущений строк пред`явлення його до примусового виконання.

Просила суд визнати протиправними дії приватного виконавця Говорова П.В. щодо відкриття виконавчого провадження ВП №62694684, визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 30 липня 2020 року по ВП №62694684.

28 вересня 2020 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Вказала, що за рішенням суду було стягнено солідарно заборгованість з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» в розмірі 18451,56 дол.США. Виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця Трофименка М.М. з 14 січня 2019 року по 20 травня 2020 року. Під час примусового виконання з боржників частково стягувались кошти на погашення заборгованості в загальному розмірі 718,96 дол.США та на винагороду 263,45 дол.США: ОСОБА_3 612,48 дол.США (борг) та 217,06 дол.США (винагорода); ОСОБА_2 66,73 дол.США (борг) та 6,64 дол.США (винагорода); ОСОБА_4 39,75 дол.США (борг) та 39,75 дол.США (винагорода). Оскільки заборгованість стягується в солідарному порядку, то часткове погашення боргу припиняє частково обов`язок і для інших боржників на погашену суму. Відкриваючи виконавче провадження 62694684 приватний виконавець зобов`язаний був врахувати суму погашеного боргу та відкрити провадження лише щодо залишку заборгованості в розмірі 17732,60 дол.США. Відкриття виконавчого провадження щодо неї на всю суму боргу є фактично подвійне стягнення боргу.

Зазначила, що постановою приватного виконавця було накладено арешт на майно боржника: на квартири в м.Боярка. Причому одна квартира є предметом іпотеки, переданої АТ «Універсал Банк», та своєї ціною повністю покриває суми стягнення по виконавчому листу. Тому постанова про арешт є незаконною, а дії виконавця суперечать ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» і перевищують законодавчо дозволену міру.

Також при примусовому виконанні приватним виконавцем було накладено арешт на рахунки в банківських установах, в тому числі і на рахунок, на який нараховується заробітна плата. Тому 12 серпня 2020 року з її спеціального рахунку було списано 1987,75 грн. та 23 вересня 2020 року 20539,77 грн. Дані кошти це її заробітна плата. Виконавцем було списано всю заробітну плату і на даний час на її зарплатному рахунку 0 грн. Постанова про звернення стягнення на заробітну плату прийнята лише 15 вересня 2020 року. Такий порядок списання заробітної плати суперечить ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», порушує її гарантоване конституційне право.

Вважає, що такі грубі порушення законодавства приватним виконавцем містяться всі ознаки кримінального правопорушення за п.2 ст. 191 КК України та підставою для прийняття судом окремої ухвали.

Просила суд визнати протиправними дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та арешту майна боржника; визнати неправомірними та скасувати по ВП 62694684 постанову про відкриття виконавчого провадження від 30 липня 2020 року та постанову про арешт майна боржника від 30 липня 2020 року; визнати протиправним списання коштів з рахунку НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 в АТ КБ Приватбанк на суми 1987,75грн. та 20539,77грн.; зобов`язати приватного виконавця Говорова П.В. повернути протиправно списані кошти на рахунок НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 в АТ КБ Приватбанк.

У судове засідання ОСОБА_1 15.02.2021 не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги скарги підтримала у повному обсязі.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича в судове засідання 15.02.2021 не з`явився. Причини неявки суду не повідомлені, відзиву, заперечень або пояснень по суті скарги до суду не надходили, клопотань про відкладення також не заявлено.

Представник АТ «Універсал Банк» в судове засідання 15.02.2021 не з`явився. Причини неявки суду не повідомлені, клопотань про відкладення також не заявлено. Подали суду письмову заяву по суті скарги та просили скаргу повернути заявнику без розгляду.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оскільки, відповідно до ч. 2ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

З єдиного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №067-2008-2232 від 27 червня 2008 р. у розмірі 18 451,56 доларів США.

Стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №067- 2008-2232 від 27 червня 2008 р. у розмірі 18 451,56 доларів США.

Стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в ПАТ «Універсал Банк», заборгованість за кредитним договором №067-2008-2232 від 27 червня 2008 р. у розмірі 18 451,56 доларів США.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року у частині стягнення судових витрат змінено, стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у рівних частинах по 1794, 93 грн. з кожного. У іншій частині рішення залишено без змін.

На виконання вищезазначеного рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області 21 листопада 2016 року видано чотири виконавчі листи №369/1434/16ц.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

За ст.12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. від 02 вересня 2019 року виконавчий лист №369/1434/16ц щодо боржника ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (заява стягувача про повернення виконавчого документу) ВП58065049.

З Автоматизованої системи виконавчих проваджень за відсутності коду доступу та з матеріалів справи не можливо встановити коли саме виконавчий лист був пред`явлений до виконання, тому не можливо перевірити доводи скарги щодо перебування виконавчого листа з 14 січня по 02 вересня 2019 року.

Разом з тим, ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Оскільки виконавчий лист пред`являвся до виконання, строк переривався, тому стягувач строки на пред`явлення до примусового виконання не пропустив, а постанова приватного виконавця відповідає вимогам закону.

За ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича від 30 липня 2020 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа 369/1434/16ц від 21 листопада 2016 року щодо боржника ОСОБА_1 (ВП 62694684).

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

При вирішенні даної скарги суд враховує, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлений обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження, якщо стягувач виконав вимоги закону. Доводи скаржника щодо неправильності суми боргу, що вказано виконавцем у постанові, не може бути самостійною підставою для визнання постанови незаконної, а неправильності суму, у разі обґрунтованості, може бути виправлено у порядку ст.74 Закону. Інших доводів щодо незаконності постанови про відкриття виконавчого провадження скарга не містить, тому в цій частині суд відмовляє.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 30 липня 2020 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 , в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

У своїй скарзі ОСОБА_1 стверджує про порушення співмірності арешту та наявного боргу, наявність переданого в іпотеку майна за даним кредитним договором, але належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надала, а обмежилась лиш своїми поясненнями. Суд враховує, що сторона зобов`язана доводи свої вимоги та подавати докази на підтвердження своїх вимог, заявляти клопотання про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні. До своєї скарги ОСОБА_1 не подала доказів укладеного діючого іпотечного договору по даному кредитному зобов`язанню, ринкову вартість такого майна, тощо, не вказала і причини неможливості подати такі докази. Аналізуючи норми Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що виконавець має право накладати арешти на майно боржників для забезпечення інтересів стягувачів та реального виконання судових рішень. Суд вказує, що втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Оскільки оскаржувана постанова виконавця винесена згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», направлена на забезпечення прав третіх осіб, то доводи скаржника щодо порушення оскаржуваною постановою його прав власника, суд вважає неспроможними.

Також судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 30 липня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках, в тому числі АТ КБ ПриватБанк.

Копія постанови направлена на виконання до банківських установ.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 15 вересня 2020 року звернено стягнення на доходи боржника

Відповідно до квитанцій з АТ КБ ПриватБанк від 23 вересня 2020 року з рахунку ОСОБА_1 було списано 20 539,77 грн. та від 12 серпня 2020 року було списано 1987,75 грн.

За ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 має відкриті рахунки в АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

У відповідності до ст.3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід зазначити, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Одним із прав людини є право на утримання та отримання заробітної плати, яке кореспондується з конституційним обов`язком держави виплачувати пенсію. Отримання соціальних, пенсійних виплат, заробітної плати є одним із способів захисту інтересів людини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до чинного законодавства державний виконавець має право на прийняття постанов про накладення арешту на рахунки боржника, які містяться в банківських установах, що сприяє виконанню рішень. Тому доводи скарги про те, що постанова державного виконавця суперечить чинному законодавству суд до уваги не бере, оскільки оскаржуваною постановою арешт накладений на всі рахунки, в будь-яких установах.

Разом з тим, слід сказати наступне.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

У частині 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Аналогічним за змістом є і п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з яким виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, визначено право клієнта - юридичної особи для здійснення деяких видів виплат, зокрема, заробітної плати, відкрити поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб. У разі неукладення такого договору використовується звичайний поточний рахунок юридичної особи. Для здійснення виплат заробітної плати з будь-якого рахунку юридичної особи фізичній особі банк відкриває спеціальний рахунок (підпункти 6.7, 6.9).

При розгляді скарги ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що списані кошти з рахунку є її заробітної платою, не вказала який її розмір, відсутні докази того, що рахунок є рахунком із спеціальним режимом використання. Довідка з банківської установи підтверджує лиш списання коштів.

Відповідно до частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, заробітна плата повинна охоронятись від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст.43 Конституції України).

Згідно з частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. При цьому частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Таким чином, право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано та захищається державою, своєчасність та розмір якої не може бути поставлений в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 11.06.2018 у справі №910/4153/13, від 16.05.2018 у справі №905/294/15, від 27.03.2018 у справі №922/808/16.

Оскільки ОСОБА_1 не надала суду доказів, що рахунки, які відкриті боржником в АТ КБ "ПриватБанк", є рахунками із спеціальним режимом та використовуються нею для отримання заробітної плати, тому суд приходить до висновку про правомірність постанови та дій приватного виконавця щодо арешту рахунків та списання коштів.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Перевіривши доводи скарги, дослідивши подані суду матеріали по виконавчому провадженню, інформацію по виконавчому провадженню, що міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії та постанови приватного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 також вважає, що такі грубі порушення законодавства приватним виконавцем містяться всі ознаки кримінального правопорушення за п.2 ст. 191 КК України та підставою для прийняття судом окремої ухвали.

Розглядаючи вказану заяву, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення (ч.3 ст.262 ЦПК України).

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України). Однак, ОСОБА_1 у своїй заяві, на переконання суду, не наведено достатніх підстав та аргументів, підтверджених відповідними доказами, для постановлення окремої ухвали.

Також, суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Крім цього, ОСОБА_1 не позбавлена права самостійно звернутись до відповідних органів з відповідним зверненням з метою встановлення вини виконавця. У скарзі не наведено обставин, що перешкоджають самостійному зверненню до органів досудовогого розслідування з відповідною заявою.

Таким чином, законних підстав для постановлення окремої ухвали судом не вбачається, внаслідок чого слід відмовити в задоволенні заяви про постановлення окремої ухвали.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи акціонерне товариство «Універсал Банк», приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович про визнання дій протиправними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Дубас