Справа № 373/599/21
Номер провадження 2/373/481/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 червня 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого судді Лебедя В.В.,

за участю секретаря Тітрової І.В.,

розглянув в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що він та його мама ОСОБА_4 в рівних частинах є власниками квартири АДРЕСА_1 . У вказаному житлі зареєстрована відповідач, з якою позивач перебував у шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. Відповідач за місцем реєстрації не проживає з серпня 2017 року, комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих її речей в будинку не має. Перешкод у користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні члени його сім`ї відповідачу не чинили. Вказує, що реєстрація відповідача в належній йому частині житла порушує право на повноцінне користування та розпорядження власністю, впливає на оплату комунальних послуг, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, оскільки фактичне місце перебування відповідача позивачу невідоме.

Ухвалою суду від 23.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.05.2021. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву та підтверджуючі документи, на яких містяться посилання у відзиві.

11.05.2021 підготовче судове засідання відкладено до 25.05.2021, у зв`язку з неявкою відповідача.

Ухвалою суду від 25.05.2021 підготовче провадження в даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 14.06.2021.

14.06.2021 розгляд справи відкладено до 22.06.2021, у зв`язку з направленням запиту до Переяславського ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також, доповнив, що у відповідача ОСОБА_3 , яка була його колишньою дружиною відсутнє право спільної (часткової) власності на житло, оскільки шлюб між ними був зареєстрований 04 червня 2015 року, тобто після набуття позивачем права власності на житло (14.03.2014). Проти заочного розгляду справи не заперечив. Понесені судові витрати просив залишити за ним.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до приписів статей 128, 130, 131 ЦПК України (на 11.05.2021 повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання, на 25.05.2021, 14.06.2021, 22.06.2021 - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України). Про причин неявки суд не повідомила. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася. Із будь-якими заявами до суду не зверталася.

Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явилася, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке.

З копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 вбачається, що 04 червня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 113. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 (а.с.55).

На підставі свідоцтва на право власності на житло серії НОМЕР_2 від 14.03.2014 квартира АДРЕСА_1 , належить в рівних частках, на праві приватної, спільної часткової власності позивачу - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.19).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАТ № 553656 встановлено, що ОСОБА_1 з 14.03.2014 на праві спільної часткової власності належить 1/ 2 частина квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАТ № 553657 встановлено, що ОСОБА_4 з 14.03.2014 на праві спільної часткової власності належить 1/ 2 частина квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

На підставі поданих документів судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно - 1/ 2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до укладення шлюбу з відповідачем.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_3 вбачається, що 01 серпня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, про що зроблено Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, відповідний актовий запис № 30 (а.с.26).

Довідкою виданою виконавчим комітетом Переяславської міської ради від 04.03.2021 № 386 та актом обстеження житлово-побутових умов від 04.03.2021 № 228 гр. ОСОБА_1 , складеного депутатом Переяславської міської ради Глазуновим Є., за підписом сусідів - ОСОБА_7 , проживаючого по АДРЕСА_2 та ОСОБА_8 , проживаючого по АДРЕСА_3 , підтверджується реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а також обставина не проживання ОСОБА_3 в даній квартирі з серпня 2017 року (а.с. 22-23).

Відповідно до повідомлень відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 20.05.2021 за вх. № 4663 та Переяславського ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 17.06.2021 за вх. № 5639 вбачається, що ОСОБА_3 змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_3 .

Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 23, 28, 29 Розділу ІІ Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.

Так, згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Конституцією України (стаття 41) та стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб та будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16.11.2016, справа №6-709цс16: «Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік».

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом не встановлено поважності причин не проживання відповідача в зазначеній вище квартирі, а також чинення перешкод відповідачу позивачем або членами його сім`ї в користуванні цим житлом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_3 в квартирі № 1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , не проживає понад чотири роки після розірвання шлюбу.

Враховуючи, що реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачу частині квартири порушує його право на повноцінне володіння та розпорядження майном, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть, тощо. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Питання судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не вирішувалось, оскільки позивач просив залишити їх за ним.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання невідоме; ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 .

СУДДЯ В.В. ЛЕБІДЬ