Справа № 456/4937/20
Провадження № 2/456/257/2021
РІШЕННЯ

іменем України

17 червня 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав, визнання опікуном та піклувальником неповнолітніх дітей,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом та просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також призначити позивача опікуном малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та піклувальником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідачі по справі є син та невістка у яких троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з відповідачами. Позичач є власником будинку АДРЕСА_1 , де постійно проживала, а також з нею проживали відповідачі. В подальшому позивач залишила будинок відповідачам разом з дітьми, а сама перейшла жити до своєї тітки, потім в квартиру відповідачки, оскільки відповідачі постійно зловживали алкоголем, вчиняли постійні сварки. Відповідачі протягом тривалого часу ведуть аморальний спосіб життя, в присутності дітей вчиняють скандали, п`янки, виражаються нецензурними словами. Діти бояться своїх батьків та не хочуть з ними жити. Відповідачі взагалі не займаються вихованням та утриманням своїх дітей. Сім`я відповідачів перебуває на обліку в Службі в справах дітей виконкому Стрийської міської ради, а також Стрийському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як така, що опинилась в складних життєвих обставинах з причин вчинення насильства та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей, тому позивач змушена звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову та вказали, що твердження позивача про те, що вони ухиляються від обов`язку виховання дітей не відповідають дійсності.

Представник третьої особи орган опіки і піклування Стрийської міської ради Львівської областіКухар З.Р. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог покликаючись на висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав.

У судовому засіданні була заслухана думка неповнолітньої ОСОБА_4 , яка пояснила, що батьки належним чином виконують батьківські обов`язки, не зловживають алкоголем та забезпечують всім необхідним, тому заперечує проти позбавлення батьківських прав.

У судовому засіданні була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_5 , який пояснив, що батьки належним чином виконують свої обов`язки, купляють одяг, продукти харчування та все необхідне, тому заперечує проти позбавлення батьківських прав його батьків.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається із свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с.8,9,10).

Згідно наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №7 від 12.03.2020 взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, неповнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. (ст.ст. 150, 155 СК України).

Так, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, передбачений ч.1 ст. 164 СК України. А саме, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позивач ОСОБА_1 посилається, зокрема на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц.

Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» ухвалив рішення від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04), де наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

В даному випадку позивачем не надано суду жодних доказів про умисне ухилення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.

Суд враховує думку неповнолітніх дітей та факт заперечення відповідачами проти позову про позбавлення їх батьківських прав, що свідчить про їх інтерес до дітей.

Окрім того, суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 16.03.2021 № 79 про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.47-49).

Згідно довідки ТзОВ «Видавничий Дім «Укрпол» №47 від 23.02.2021, ОСОБА_2 працює на ТзОВ «Видавничий Дім «Укрпол» підсобним робітником на дільниці після друкарських процесів з 10.12.2020 (наказ №117/2 від 09.12.2020) по даний час (а.с.50).

Згідно довідки ТзОВ «Леоні Ваерінг системс УА ГмБХ» №84 від 25.02.2021, ОСОБА_3 працює монтером кабельного виробництва на умовах повної зайнятості в ТзОВ «Леоні Ваерінг системс УА ГмБХ» з 20.01.2021, згідно наказу №28-ав/тр від 19.01.2021 по даний час (а.с.51).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності такого обов`язкового елементу, як винності в умисному ухиленні батьків від виконання їх батьківських обов`язків.

Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 26.12.2018 у справі № 404/6391/16-ц.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Таким чином, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено достовірних та достатніх даних в підтвердження обставин, що свідчили б про умисне нехтування відповідачами своїх батьківських обов`язків та відсутність у них бажання виховувати дітей і як наслідок необхідність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, яке, зокрема, сприятиме інтересам їхніх дітей, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав, визнання опікуном та піклувальником неповнолітніх дітей.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. С. Сас