ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Харків

Справа № 619/3277/20

Провадження № 22-ц/818/1459/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Третя особа: Приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир Ірина Олексіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 6 листопада 2020 року (суддя першої інстанції Овсянніков В.С.),-

у цивільній справі за позовом про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку літ. «А-1» та надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_3 .

Позов мотивований тим, що її матір ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лужок Дергачівського району Харківської області, за життя заповіту не залишила. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/3 частка житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 73,4 м2, загальною площею 109,0 м2 з надвірними будівлями літ. «В» - сарай, літ. «Г» - льох, літ. «Д» - сарай, літ. «Е» - вбиральня, №1-4 огорожа за адресою АДРЕСА_2 . На час відкриття спадщини спадкоємцями першої черги були вона - позивач ОСОБА_1 та її рідний брат ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_3 вона до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталась, оскільки вважала, що прийняла спадщину фактично, адже постійно проживала з матір`ю на момент її смерті у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, 02.11.2019 її рідний брат ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Кантемир І.О. з заявою про прийняття спадщини, приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу №59744617. ІНФОРМАЦІЯ_2 її брат ОСОБА_4 помер, за життя свідоцтво про право власності на його частку у спадковому майні не отримав.

25.05.2020 вона з метою отримання свідоцтва про право власності на частку у спадщині звернулась до приватного нотаріуса Кантемир І.О. з відповідною заявою. Однак, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, обґрунтовуючи відмову відсутністю доказів постійного проживання з матір`ю на момент її смерті.

На обґрунтування позову також вказувала, що спадкодавець ОСОБА_3 на момент смерті проживала та була зареєстрована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності позивачу. Останні декілька років стан здоров`я ОСОБА_3 був незадовільний і вона потребувала догляду, лікування та допомоги і позивач переїхала жити до неї, проте остання не зареєструвала місце проживання за даною адресою, а була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

На підтвердження факту постійного проживання разом з матір`ю надала довідку Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області №02-22/504 від 21.05.2020. З огляду на наведене вважає, що постійно проживала разом з матір`ю на момент її смерті.

Крім того, з огляду на те, що на час смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги були її донька, позивач ОСОБА_1 , та син ОСОБА_4 , то спадщина має бути розділена між ними у рівних частинах.

У відзиві на позов представник відповідача вказував, що позов не визнає, вважає його необґрунтованим та безпідставним, оскільки відповідач, є племінником позивача та сином ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_3 її син ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є відповідач, прийняв спадщину фактично, оскільки на момент смерті проживав з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько відповідача ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки Малоданилівської селищної ради від 10.05.2016, ОСОБА_4 поховав свою матір ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті вони проживали разом, вели сумісне господарство за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту депутата Дергачівської міської ради від 27.07.2020 ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_3 проживала у квартирі АДРЕСА_4 разом зі своєю сім`єю. Після смерті ОСОБА_3 позивач спадщину не прийняла, до нотаріуса звернулась лише 25.05.2020.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 на момент її смерті спростовується довідкою Малоданилівської селищної ради Дергачівського району від 10.05.2016, відповідно до якої з ОСОБА_3 проживав саме її син ОСОБА_4 . Крім того, актом від 27.07.2020 підтверджено, що позивач проживала у квартирі АДРЕСА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також представник відповідача зазначає, що офіційно зареєстрованою адресою позивача є АДРЕСА_3 з 04.12.2014 року. Крім того, позивач 12.05.2020 отримала повторне свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 було отримано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ще 10.05.2016, що підтверджує факт проживання саме ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 6 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані як позивачем так і відповідачем довідки на аркушах справи 16 та 64 щодо спільного проживання із спадкодавцем, суперечать одна одній та повністю спростовуються як поясненнями позивача в судовому засіданні, так і поясненнями відповідача та свідків. Надані позивачем копії медичних документів не є доказом її постійного сумісного проживання з ОСОБА_3 . Отже, суд дійшов до висновку, що позивач на момент смерті своєї матері ОСОБА_3 постійно не проживала разом із нею.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а висновки, викладені у рішення суду, не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що на АДРЕСА_5 вона проживала разом з чоловіком та сином з 2003 року по 2015 рік, наприкінці 2015 року, коли захворіла її мати ОСОБА_3 , та на момент її смерті позивач вже майже проживала разом з нею та доглядала її кожен день і 3-4 рази на тиждень залишалася ночувати, також здійснила поховання і несла витрати. Вказує, що факт її проживання зі спадкодавцем підтверджується і письмовим доказом довідкою Малоданилівської селищної ради. Вважає, що наведені доводи не спростовані належними та безспірними доказами, так як і у акті Дергачівської міської ради від 27.07.2020 року не зазначено з якого саме часу позивач проживала зі своєю сім`єю по АДРЕСА_5 , а лише вказано, що проживала вона там до 07.04.2017. Щодо показань свідків вказує, що вони в судовому засіданні не заперечували проти того, що вона постійно проживала з матір`ю ОСОБА_3 на момент її смерті, а всі їх показання були зі слів самої ОСОБА_3 , самі вони того не бачили.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив відхилити її, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги є суперечливими, необґрунтованими та не підтвердженими належним чином та вони спростовуються самими поясненнями позивача і показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.05.2016 Серія НОМЕР_1 виданого Виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області (а.с. 63) та копією свідоцтва про смерть виданого повторно від 12.05.2020 Серія НОМЕР_2 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 28).

Спадкоємцями першої черги є її діти - донька, ОСОБА_1 , та син, ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/3 частка житлового будинку літ. «А-1» за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2006 (а.с. 29-30), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1005809 від 10.03.2006 (а.с. 31-32), копією технічного паспорту на житловий будинок інвентарний номер 3225, реєстровий номер 2-332 (а.с.33-37), копією витягу за спадкового реєстру №60319313 від 26.05.2020 (а.с. 38).

Згідно копії будинкової книги, на момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-13).

Відповідно до довідки №02-22/595 від 10.05.2016 виданої Малоданилівською селищною радою саме ОСОБА_4 поховав свою матір ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті вони проживали разом, вели сумісне господарство, здійснював догляд за нею за цією адресою (а.с. 64).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.11.2016 № 4541759 приватним нотаріусом Кантемир І.О. було зареєстровано спадкову справу №59744617, за заявою ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті його матері (а.с. 65).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 24.03.2020 Серія НОМЕР_3 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків (а.с. 60). Після його смерті спадкоємцем першої черги є його син - ОСОБА_2 .

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №59928068 від 31.03.2020 після смерті ОСОБА_4 Дергачівською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №65725470 (а.с. 61).

Відповідно до довідки №02-22/504 від 21.05.2020 виданої Малоданилівською селищною радою ОСОБА_1 на момент смерті її матері ОСОБА_3 постійно проживала з нею за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації і проживає по теперішній час (а.с.16).

Відповідачем надано копію акта депутата Дергачівської міської ради Ткаченко М.М. від 27.07.2020 згідно якого, у квартирі АДРЕСА_4 , проживала сім`я ОСОБА_5 , 1974 року народження, у складі: дружина ОСОБА_1 ; син ОСОБА_6 . Сім`я проживала у даній квартирі до 04.04.2017.

Відтак, предметом позову є встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, отже, вказані правовідносини регулюються нормами права щодо спадкування.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «[…] відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації […] не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом».

Відповідно до частин першої, п`ятої - шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Вказаний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18).

Відтак, доводи обох сторін щодо їх реєстрації за адресами, відмінними від адреси спадкодавця, не мають правового значення, оскільки вагомим є лише факт постійного проживання зі спадкодавцем.

Підпунктом 3.22 пункту 3 глави 10 розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання із спадкодавцем, доказом постійного проживання з ним можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування, про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що є суперечливим зміст довідок Малоданилівської селищної ради від 21 травня 2020 року за № 02-22/504 про те, що на момент смерті ОСОБА_3 05.05.2016 ОСОБА_1 постійно проживала з нею за адресою: АДРЕСА_1 і проживає по теперішній час та довідки від 10.05.2016 за №02-22/595 про те, що ОСОБА_4 поховав ОСОБА_3 , на день її смерті проживали разом, вели сумісне господарство, здійснював догляд за нею за тією ж адресою.

Отже, вказані докази судова колегія оцінює критично, інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано.

За таких обставин, судова колегія враховує пояснення самої позивачки.

Так, в апеляційній скарзі вона зазначала, що кожного дня була у матері та ночувала 3-4 рази на тиждень. Такі самі пояснення позивач надала і в суді апеляційної інстанції.

Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що після смерті ОСОБА_3 позивач спадщину не прийняла, до нотаріуса звернулась лише 25.05.2020, крім того, 12.05.2020 отримала повторне свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 було отримано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ще 10.05.2016, тобто на 4 роки раніше.

Доводи апеляційної скарги щодо поховання позивачем ОСОБА_3 та несення витрат також не підтверджені жодними доказами та не мають правового значення при вирішенні питання про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем і визнання права власності на спадкове майно.

Суд першої інстанції на основі всієї сукупності наданих сторонами доказів, вірно встановив відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недостатність показів свідків для встановлення обставин постійного проживання ОСОБА_1 та спадкодавця на час відкриття спадщини.

Оскільки позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання зі своєю матір`ю на час її смерті та не подала нотаріусу у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про прийняття спадщини, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, інших доказів суду не надано.

Отже, позивачем не доведено наявність юридичних фактів, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України, що є її процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України.

Тому, оскільки рішення суду першої інстанції постановлене з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст.375 ЦПК України вважає за необхідне залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 294, 315, 352, 362, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 6 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

повний текст постанови

складено 16 лютого 2021 року