ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1663/21 Справа № 210/311/20 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач - Комунальне підприємство «Кривбасводоканал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року, ухваленого суддею Ступаком С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про захист прав споживача послуг.

Просили суд:зобов`язати Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» скасувати борг, який виник в результаті неврахування показників приладу обліку спожитої холодної води типу ЛК-15Г заводський номер 5256101, розташованого у сан.узлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , здійснити перерахунок нарахувань позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за водопостачання з 01.11.2019 року та у подальшому, враховувати показники приладу обліку спожитої холодної води типу ЛК-15Г, заводський номер 5256101, розташованого у сан.узлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» провести за власний рахунок демонтаж, транспортування, повірку та монтаж приладу обліку спожитої холодної води типу ЛК-15Г заводський номер 5256101, розташованого у сан.узлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача матеріальну шкоду (реальні збитки) в сумі 20 000,00 грн. за правову допомогу адвоката, суму морального збитку в розмірі 47 230,00 грн. та судові витрати пов`язані з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за всі дні коли позивачі з`являлися до суду.

В обґрунтування позову зазначили, що вони є співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

З 09.07.2015 року вони мають індивідуальний договір з КП «Кривбасводоканал» №Дз12/296, посилаючись на вимоги ст.17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» в редакції від 03.07.2019 року, позивачі звернулись до суду з вимогою про зобов`язання відповідача провести за власний рахунок демонтаж, транспортування, повірку та монтаж приладу обліку спожитої холодної води типу ЛК-15Г заводський номер 5256101, розташованого у сан.узлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі зазначили, що на протязі 2019 року вони неодноразово нагадували контролеру КП «Кривбасводоканал», яка знімала покази з їх лічильника, що вже треба провести повірку лічильника відповідно до вимог вище вказаного закону, але контролер КП «Кривбасводоканал» повідомляла їх, що повірку проводили ФОП начебто від КП «Кривбасводоканал», зокрема ФОП ОСОБА_3 .

04.12.2019 року особа, яка представилася робітником КП «Кривбасводоканал», погрожувала позивачам, що з 01.11.2019 року покази їх лічильника враховуватися не будуть, так як вони відмовилися додатково платити за повірку їх квартирного лічильника.

Позивачі зазначили, що їм в п`ять разів збільшилися суми до сплати за відповідні послуги та заблоковано в «Новаком» можливість передавати покази їх лічильника.

В результаті протиправних дій відповідача позивачі зазнали страждання та приниження, тривоги, страху, занепокоєння, стресу, розчарування, відчуття несправедливості та тривалої невизначеності.

Позивач ОСОБА_2 також є потерпіла від дій відповідача, так як повинна сплачувати зі своєї пенсії штучно завищені суми, що приводить людину похилого віку до стресів, розладів здоров`я та нервового зриву.

Таким чином протиправними діями, безпідставним вимаганням з позивачів грошей, погрозами, відповідач завдав їм фізичні та душевні страждання, були порушені їх звичайні життєві відносини, відповідачем було спричинено моральну шкоду яку позивачі оцінюю в 23 615 грн. кожному, загалом 47 230,00 грн.

У зв`язку з чим позивачі звернулись до суду з вказаним позовом та просили суд його задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про захист прав споживача послуг, відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20 000 грн., моральної шкоди у розмірі 47230,00 грн. та про перерахунок об`єму спожитої питної води, відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування правової позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин, порушенням норм процесуального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повне задоволення, заявлених позивачами позовних вимог.

При цьому, скаржник посилається на рішення Верховного Суду України у справі №235/499/17 від 15.07.2019 року, в якому усі три судові інстанції підтвердили його позицію про те, що повірка лічильника води проводиться за рахунок виробника послуг, тобто у даному випадку повинна проводитись за рахунок відповідача КП «Кривбасводоканал». Вказує, що суд першої інстанції не звернув на увагу на зазначену правову позицію суду віщої інстанції чим порушив вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України. Наголошує на тому, що висновки суду першої інстанції повністю скопійовані з відзиву відповідача на позов позивачів, які повністю не відповідають чинному законодавсту України та обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції позбавив його права надати пояснення та докази, порушив вимоги ЦПК України щодо його участі у справі, які викладені у Постанові КЦС ВС від 12.10.2020 року у справі №183/7617/18 (61-22882св19), порушивши приписи ч.1 ст.369 ЦПК України. Позивач наголошує на тому, що суд першої інстанції порушив вимоги «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», а саме ст.6-право на справедливий суд та порушив розумні строки розгляду справи, розглядав справу більше півроку, щоб переписати відзив відповідача.

Позивач, посилаючись на ряд рішень Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами, вказує на те, що не проведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, оскільки забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача. Зазначає, що справа була розглянута не справедливо, не в розумні строки і не публічно.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 також, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування правової позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин, порушенням норм процесуального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повне задоволення, заявлених позивачами позовних вимог.

Скаржник зазначає, що суддя Ступак С.В. не мав права розглядати цей позов, оскільки позивач по справі ОСОБА_1 є присяжним у Дзержинському районному суді м.Кривого Рогу Дніпропетровської областв з 2017 року і по теперішній час, у зв`язку з чим суддя підлягав самовідводу. Звертає увагу на те, що на теперішній час по усім новим справам за позовами або заявами ОСОБА_1 судді Дзержинського суду заявляють собі самовідводи. Вказує, що оскільки рішення ухвалено суддею, який повинен був заявити собі самовідвід і не зробів цього підлягає скасуванню на підставі норм ст.376 ЦПК України.

Також скаржник вказує, що позивачем не надсилались відзиви відповідача на позов, вона його не отримувала, тому посилання суду у рішенні на відзив відповідача є незаконним.

Окрім того, позивач вважає, що документи підписані та надані неповноважним представником КП «Кривбасводоканал», тому вони не можуть братися судом до уваги. Вказує, що суд першої інстанції і відповідач не зовсім розуміють, що таке само представництво юридичної особи, не розуміє з чого суд взяв, що ОСОБА_4 має право на передоручення своїх повноважень третім особам на видачу довіреностей і т.п ? Відповідно до виборки з єдиного реєстру юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань по КП «Кривбасводоканал» навіть повноваження ОСОБА_4 -незрозумілі.

Зазначає, що в своєму Електронному кабінеті у розділі Дніпровський апеляційний суд вона побачила відзив відповідача на апеляційну скаргу, який підписаний представником КП «Кривбасводоканал» ОСОБА_5, тоді, як ця особа, відповідно до вимог і роз`яснень Верховного Суду від 23.11.2020 року- у єдиному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань не значиться як особа, яка має право представляти інтереси КП «Кривбасводоканал».

ОСОБА_2 , також, посилаючись на ряд рішень Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами, вказує на те, що не проведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, оскільки забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача. Зазначає, що справа була розглянута не справедливо, не в розумні строки і не публічно.

У відзивах на апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які надійшли до суду апеляційної інстанції, відповідно 30.12.2020 року та 17.02.2021 року, відповідач КП «Кривбасводоканал» просить апеляційні скарги позивачів залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі повного дослідження доказів при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 , який надійшов на підсистему «Електронний суд» 16.02.2021 року, позивач ОСОБА_1 , не обгрунтовуючи заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 , як це визначено у п.3 ч.2 ст.360 ЦПК України, а фактично доповнює свою апеляційну скаргу, посилаючись на те, що власник, засновник та орган управління комунального підприємства «Кривбасводоканал»-Криворізька міська рада не наділяла повноваженнями інших фізичних осіб представляти інтереси юридичної особи з назвою КП «Кривбасводоканал», а керівник підприємства ОСОБА_4 не наділений повноваженнями передовіряти своє право та обов`язки іншим фізичним особам шляхом видачі правочину з назвою «Довіреність», не має права підписувати, видавати довіреності і не має права навати всім іншим особам вчиняти дії, які створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов`язки особи, яку вони представляють. Вказує, що фізичні особи від КП «Кривбасводоканал» за «довіреністю» не є представниками, які хоч і діють в чужих інтересах, але від власного імені та не мають цивільної правоздатності.

16 лютого 2021 року на адресу апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_2 надійшли доповнення до раніше поданої апеляційної скарги, які ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року залишено без розгляду, оскільки доповнення подані з порушенням встановленого законом строку.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг відзивів на них, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивачів не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09 липня 2015 року між Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» та ОСОБА_1 укладено Договір №Дз12/296 про надання послуг централізованого постачання холодної води і водовідведення, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.1 предметом вказаного договору зазначено, що виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. (а.с.12-14)

Позивачі по справі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, виконавцем яких є Комунальне підприємством «Кривбасводоканал».

До квартири позивачів надаються відповідачем послуги з водопостачання та водовідведення, а вони, в свою чергу, своєчасно, щомісячно мають оплачувати їх відповідно до встановлених тарифів.

При цьому, послуги за водопостачання позивачі сплачують на підставі показань справного та опломбованого лічильника обліку холодної води, який був встановлений у їх квартирі відповідно до акту прийому в експлуатацію засобів обліку холодної води після попередньої повірки.

Відповідно до Акту опломбування вузла обліку питної води від 09 липня 2015 року, вбачається, що представником інспекції «Водозбуту» Дзержинського району Жуковою О.В., з одного боку і споживач ОСОБА_1 , з іншого боку, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , склали цей акт про те, що цього числа була проведена перевірка водопостачання за даною адресою. Перевіркою встановлено, що на водомірному вузлі с/узел на прямій (обводній) лінії встановлений водолічильник марки ЛК-15, завод №5256101, дата держповірки 15.03.2015 року, показники 00001 м3. Пломба держповірки не порушена. Наступний термін держповірки 15.03.2019 року. Фланці водо лічильника при пломбовані до фланців сполученої труби пломбою № R 16110488. (а.с.28)

ОСОБА_1 , 05.12.2019 року звертався з інформаційним запитом до Держпродспоживслужби на на підставі цього звернення з 20.01.2020 року по 22.01.2020 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області було проведено на КП «Кривбасводоканал» позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів. В ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) встановлено, що порушень вимог законодавства про захист прав споживачів не встановлено, що підтверджено Актом №002086/124/7-20.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачам у задоволенні їх позовних вимог щодо зобов`язання відповідача провести періодичну повірку (демонтаж, транспортування та монтаж) засобу вимірювальної техніки (лічильника), установленого в квартирі позивачів, виходив з необґрунтованості та безпідставності цих вимог, оскільки між сторонами не досягнуто угоди про оплату вказаних послуг.

Відмовляючи позивачам у задоволенні їх позовних вимог в частині здійснення перерахунку нарахувань за водопостачання з 01.11.2019 року та у подальшому, враховувати показники приладу обліку спожитої холодної води, суд першої інстанції виходив з того, що з березня 2019 року по жовтень 2019 року позивачами не було проведено повірку свого лічильника холодної води, тому в листопаді 2019 року даний лічильник було знято з абонентського обліку КП «Кривбасводоканал», як такий, що не пройшов державну повірку і, починаючи з листопада 2019 року нарахування здійснюються за методом, який застосовується для квартир без індивідуальних приладів обліку води, тобто за встановленими нормами споживання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачів в частині зобов`язання Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» в подальшому проводити нарахування за показаннями лічильника, суд першої інстанції виходив з того, що в межах ЦПК України захисту підлягає порушене право позивача, встановлення ж обов`язків на майбутнє без наявності спірних правовідносин є безпідставним, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання та встановлених фактичних обставин.

Відмовляючи позивачам у їх вимогах про стягнення з відповідача моральної шкоди, районний суд виходив з того, що доказів того, що позивачі зазнали моральної школи внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції) суду не надано, як і не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження завдання їм моральних страждань винними діями відповідача, що у зв`язку із діями відповідача позивачі вимушені були докласти зусиль для відновлення свого морального стану та, що між ними є причинний зв`язок.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи позивачів, викладені в апеляційних скаргах та доводи відповідача, викладені у відзивах на апеляційні скарги позивачів, вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Позиція позивачів полягає в тому, що вони вважають відмову відповідача від проведення періодичної повірки (демонтаж, транспортування та монтаж) засобу вимірювальної техніки (лічильника) незаконною такою, що суперечить нормам діючого законодавства України щодо порядку здійснення періодичних повірок засобів вимірювальної техніки та, відповідно інші дії відповідача щодо нарахування з листопада 2019 року комунальних послуг за водопостачання за методом, який застосовується для квартир без індивідуальних приладів обліку води, тобто за встановленими нормами споживання, також незаконними.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими твердженнями позивачів.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 09 липня 2015 року між відповідачем та ОСОБА_1 було укладено Договір №Дз12/296 про надання послуг централізованого постачання холодної води і водовідведення (а.с.12-14).

Актом опломбування вузла обліку питної води від 09 липня 2015 року, встановлено, що представником інспекції «Водозбуту» Дзержинського району Жуковою О.В., з одного боку і споживачем ОСОБА_1 , з іншого боку, складено акт про те, що цього числа була проведена перевірка водопостачання за даною адресою споживача, перевіркою встановлено, що на водомірному вузлі с/узел на прямій (обводній) лінії встановлений водолічильник марки ЛК-15, завод №5256101, дата держповірки 15.03.2015 року, показники 00001 м3., пломба держповірки не порушена, наступний термін держповірки 15.03.2019 року (а.с.19). Акт підписано обома сторонами, що свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 був обізнаний про наступний термін в який треба провести наступну періодичну держповірку лічильника води.

Пунктом 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року визначено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця.

Так, до прийняття Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон про комерційний облік), який набрав чинності 02.08.2017, частиною четвертою статті 17 Закону про метрологію, на яку посилаються позивачі, було передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювання яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Однак, після набрання чинності Закону про комерційний облік змінено підходи до обліку комунальних послуг, а також встановлення та обслуговування засобів обліку води та теплової енергії (як квартирних, так і будинкових).

Зокрема, Законом про комерційний облік було внесено зміни до статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», а саме: та виключено вимогу щодо здійснення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб теплову енергію і воду), що є власністю фізичних осіб, за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло- і водопостачання.

Разом з тим, Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, органам місцевого самоврядування було доручено протягом трьох місяців з дня опублікування Закону про комерційний облік забезпечити перегляд тарифів на теплову енергію, послуг з централізованого водопостачання, постачання гарячої та холодної води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів, що провадять діяльність на суміжних ринках, в частині виключення зі складових відповідних тарифів витрат на встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного та розподільного обліку теплової енергії та води.

Відтак, з грудня 2017 року повірка засобів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти споживачів. За визначенням, наведеним у статті 1 Закону про комерційний облік, вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Таким чином, прилади обліку води, що забезпечують індивідуальний облік споживання води в квартирі багатоквартирного будинку, в розумінні Закону про комерційний облік виконують функції вузлів розподільного обліку.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону про комерційний облік обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону про метрологію періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором, а у разі укладення співвласниками багатоквартирного будинку індивідуальних договорів про надання відповідної комунальної послуги періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) таких вузлів обліку забезпечуються виконавцем комунальної послуги за рахунок плати за абонентське обслуговування, встановленої відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

На виконання Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 затверджено Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і Типові договори про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Згідно з пунктом 32 Правил плата за абонентське обслуговування сплачується споживачем виконавцеві в порядку та розмірах, визначених індивідуальним договором. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію Закону про комунальні послуги (до 01.05.2020).

Отже, наданими сторонами доказами встановлено, що на час чергової періодичної повірки засобу обліку води належного позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - березень 2019 року, наведеними вище законами було скасовано обов`язоксуб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло- і водопостачання в проведенні цієї повірки засобу вимірювальної техніки, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж лічильника води, і цей обов`язок було покладено саме на власника засобу вимірювальної техніки, тобто споживача послуги, оскільки витрати з періодичної повірки, обслуговуванні і ремонту засобів обліку води та теплової енергії, які є власністю фізичної особи (споживача) були вилучені зі складу тарифів на комунальні послуги.

Таким чином на час чергової періодичної повірки засобу обліку води у березні 2019 року саме позивачі за власний кошт повинні були здійснити чергову періодичну повірку належного їм засобу вимірювальної техніки (лічильника води), самостійно, обравши підприємство, яке уповноважене проводити повірку таких засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та яке внесене до Державного реєстру науково метрологічних центрів, метрологічних центрів і повірочних лаботорій.

Також судом встановлено, що оскільки в період часу з березня 2019 року по жовтень 2019 року позивачами так і не було проведено повірку належного їм лічильника холодної води, в листопаді 2019 року відповідач зняв з абонентського обліку цей лічильник, як такий, що не пройшов державну повірку та, починаючи з листопада 2019 року нарахування комунальних послуг за водопостачання та водовідведення здійснювалось відповідачем за методом, який застосовується до квартир, які не мають індивідуальних приладів обліку води, тобто за встановленими нормами споживання.

За змістом ст.41 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» - облік у сфері питного водопостачання здійснюється підприємствами питного водопостачання і споживачами за допомогою технічних засобів, що внесені до державного реєстру засобів вимірювальної техніки. У разі відсутності таких технічних засобів облік питної води тимчасово здійснюється розрахунковим шляхом згідно з установленими нормами. Згідно з п.2 ст.8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати лише за умови, якщо вони пройшли державну повірку.

Нарахування у період тимчасової відсутності лічильника (під час проходження лічильником повірки) здійснюються відповідно до пункту 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, в якому вказано: періодична повірка засобів обліку води проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги згідно з середньомісячними показниками засобів обліку за попередні три місяці. Дані зміни зафіксовані в постановах НКРЕКП (зокрема №1343 та №1344 від 02.11.2017) якими внесено зміни до встановлених тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення внаслідок виключення з їх структури витрат, пов`язаних з обслуговуванням та повіркою засобів обліку.

З наведених вище підстав колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позивачами заявлених у позові вимог про незаконність дій відповідача, які полягали у непроведенні чергової повірки лічильника води за рахунок надавача послуги, зняття з абонентського обліку лічильника, як такого, що не пройшов державну повірку та нарахування комунальних послуг за водопостачання та водовідведення за встановленими нормами споживання, які застосовуються до квартир, які не мають індивідуальних приладів обліку води.

Твердження позивачів про незастосування судом першої інстанції практики Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами, колегія суддів відхиляє, оскільки, зокрема у Постанові Верховного Суду України у справі №235/499/17 від 15.07.2019 року, яка додана позивачами до позовної заяви і висновки, якої позивач ОСОБА_1 процитував в апеляційній скарзі (а.с.89-зворот-90), спірні правовідносини між споживачем та надавачем послуги виникли в період коли законом було покладено обов`язок проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води, що були власністю фізичних осіб саме за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло і водопостачання.

У справі на яку посилаються позивачі обставини справи різняться термінами по проведенню періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, у справі №235/499/17 у позивача строк проведення державної повірки обліку води настав у червні-липні 2016 року, тобто в той період часу коли законом здійснення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб теплову енергію і воду), що є власністю фізичних осіб, було покладено на суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло- і водопостачання.

Тоді, як у цій справі, термін періодичної повірки лічильника води настав у березні 2019 року, вже після набрання 02.08.2017 чинності Закону про комерційний облік, яким частина четверта статті 17 Закону про метрологію була змінена і обов`язок з періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, було покладено на власників таких вузлів обліку за їх рахунок, тобто споживачів послуг.

Отже, на час настання правовідносин між сторонами по справі чинним законодавством було змінено підхід до обліку комунальних послуг, а також порядок встановлення і обслуговування засобів обліку води і теплової енергії, тобто з набранням чинності Закону про комерційний облік, внесенням зміни до ч.4 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» була виключена вимога щодо здійснення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб теплову енергію і воду), що є власністю фізичних осіб, за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло- і водопостачання, і цей обов`язок було покладено на споживача послуги.

Доводи позивача ОСОБА_2 про те, що посилання суду у рішенні на відзив відповідача є незаконним, оскільки відповідачем, позивачам не надсилались відзиви на позов, так як вона його не отримувала, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Матеріали справи містять докази виконання відповідачем вимог п.2 ч.1 ст.191 ЦПК України щодо надіслання позивачам копії відзиву на позов та доданих до нього документів.

Так, матеріали справи містять накладні Укрпошти і описи вкладення у цінний лист на ім`я позивачів, кожного окремо, наступних документів: відзиву на позов, копії супровідного листа з відміткою про отримання ухвали про відкриття провадження, копії направлення №124 від 11.01.2020 року про проведення заходу державного нагляду (контролю); копії акту, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю); копії технічного паспорта лічильника, копії довіреності представника відповідача, копії поштових квитанцій про оплату послуг по відправленню пошти (а.с.63-65, 66-68).

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 , відповідач вказує про те, що направлені 18.02.2020 року цінними листами наведені вище документи були повернуті на адресу відправника з відміткою Укрпошти - за закінченням встановлено терміну зберігання, окрім того, у відзиві додатково повідомлено про те, що 21.12.2020 року відповідачем на адресу позивачів направлено відповідь на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , проте поштові відправлення також були повернуті поштою із тією самою відміткою.

Відповідно до Параграфу 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На думку колегії суддів не отримання позивачами надісланої на їх домашню адресу кореспонденції, не свідчить про невиконання відповідачем вимог закону про надіслання позивачам відзиву на позов з додатками, а скоріш вказує на недобросовісність їх поведінки.

Доводи позивача ОСОБА_2 про те, що суддя Ступак С.В. не мав права розглядати дану справу і повинен був заявити собі самовідвід з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 є присяжним у Дзержинському районному суді м.Кривого Рогу Рогу Дніпропетровської області, що є підставою для скасування судового рішення, колегія суддів вважає хибними і їх відхиляє.

Статтями 36-37 ЦПК України визначено перелік підстав, коли суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу).

Згідно статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 37 ЦПК України встановлено недопустимість повторної участі судді в розгляді справи.

Наведені вище, встановлені законом підстави з яких суддя підлягає відводу (самовідводу) не містять жодних посилань щодо присяжних.

Окремо слід зазначити, що 05 липня 2019 року Рада суддів України прийняла рішення №40 «Про роз`яснення деяких питань щодо конфлікту інтересів», де було роз`яснено, що у судді не виникатиме конфлікт інтересів при розгляді справ, в яких стороною є особа, яка має статус присяжного відповідного суду, з умови відсутності приватного інтересу.

Позивачем ОСОБА_2 у скарзі не наведено підстав приватного інтересу судді Ступак С.В. під час розгляду цієї справи, крім того позивачам законом надано право заявляти відводи, тобто позивачі мали можливість заявити суддів відвід з підстав, встановлених у статті 36 ЦПК України, однак своїм правом не скористались.

Доводи позивача ОСОБА_2 про те, що представник відповідача ОСОБА_5 , не має права представляти інтереси КП «Кривбасводоканал», колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Нормами ч.2 ст.60 ЦПК України встановлено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

За змістом п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями п. ч.1 ст.62 ЦПК України визначено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.

З ухвали про відкриття провадження у даній цивільній справі від 30 січня 2020 року вбачається, що суд вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки справа, відповідно до п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною, з ціною позову, який не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с.36).

З довіреності на право представляти інтереси підприємства КП «Кривбасводоканал» вбачається, що підприємство в особі директора Маркова С.Ю., який діє на підставі Статуту, уповноважує провідного юрисконсульта юридичного відділу по роботі з дебіторською заборгованістю юридичного управління комунального підприєм ства «Кривбасводоканал» ОСОБА_5, здійснювати всі необхідні дії, пов`язані із представництвом КП «Кривбасводоканал» в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності при вирішенні будь-яких питань, включно установи банків, державні податкові органи, фонди соціального забезпечення, суди будь-якої юрисдикції…, яка підписана директором підприємства та завірена печаткою підприємства (а.с.69).

Доводи позивачів про те, що суд першої інстанції позбавив їх права надати пояснення та докази, порушив вимоги ЦПК України щодо їх участі у справі, колегія суддів відхиляє, оскільки з ухвали суду першої інстанції від 14 лютого 2020 року вбачається, що судом було розглянуто клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, в задоволенні, якого суд відмовив, навівши в ухвалі мотиви відмови.

Відповідно до п.1, п.2 ч.6 ст.279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 на законних підставах вмотивованою ухвалою відмовив в задоволенні клопотання, що не є порушенням норм процесуального права.

Інші приведені в апеляційних скаргах доводи скаржників не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення позивачами норм процесуального закону.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційні скарги позивачів підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скарги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 18 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: