Апеляційне провадження № 22-ц/824/6297/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 752/25338/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Альфа Банк»,

приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 ,

на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 18 грудня2020 року, постановлену в приміщенні суду під головуванням судді Мазур Ю.Ю., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 31 жовтня 2020, вчиненим ПН Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 4913, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» суми боргу у розмірі 8077,74 доларів США та 1500,00 грн.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С. від 24.11.2020 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 4913, виданого 31.10.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» суми боргу у розмірі 8077,74 доларів США та 1500,00 грн.

При цьому приватним виконавцем Русецьким П.В. вчиняються активні дії щодо виконання спірного виконавчого напису, а саме: 24.11.2020 року винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди провадження; 24.11.2020 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 24.11.2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника, 24.11.2020 винесено постанову про арешт майна боржника, а саме всього майна в межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження; 02.12.2020 винесено постанову про арешт майна боржника, а саме транспортного засобу марки Hyundai, модель Getz, 2008 року випуску, колір - сірий, шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 03.12.2020 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та арештовано транспортний засіб марки Hyundai, модель Getz, 2008 року випуску, колір - сірий, шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 03.12.2020 року винесено постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу, відповідно до якої майно було передано на відповідальне зберігання представнику ДП «СЕТАМ», 03.12.2020 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №63721679, оскільки 03.12.2020 року за вх. №2695 надійшло клопотання від представника стягувача, щодо недосягнення згоди з боржником про вартість описаного майна, та проханням призначити суб`єкта оціночної діяльності, для проведення оцінки описаного майна; 08.12.2020 приватним виконавцем отримано звіт про оцінку майна, яку зареєстровано за вх. №2753; 11.12.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

В якості підстав забезпечення позову заявник зазначив, що подальші дії приватного виконавця в межах виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису, можуть вплинути на майнові права заявника у разі задоволення його позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 18 грудня 2020 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та, вказуючи на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали не було повно та всебічно з`ясовано обставини справи, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, та які були підтверджені належними доказами.

Заявлені заходи забезпечення позову є співмірними з майбутніми позовними вимогами. Також доведено реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У разі якщо до закінчення розгляду спору у цій справі приватним виконавцем буде здійснено стягнення у безспірному порядку, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних її прав або інтересів.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України учасниками справи не подано.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися за законом належно.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі. Просив апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, а ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За положеннями ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як убачається із матеріалів справи, звертаючись із заявою про забезпечення позову, представник позивача зазначав, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С. від 24.11.2020 відкрито виконавче провадження №63721679 про примусове виконання виконавчого напису № 4913, виданого 31.10.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» суми боргу у розмірі 8077,74 доларів США та 1500,00 грн., 24.11.2020 року винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди провадження; 24.11.2020 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 24.11.2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника, 24.11.2020 винесено постанову про арешт майна боржника, а саме всього майна в межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження; 02.12.2020 винесено постанову про арешт майна боржника, а саме транспортного засобу марки Hyundai, модель Getz, 2008 року випуску, колір - сірий, шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 03.12.2020 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та арештовано транспортний засіб марки Hyundai, модель Getz, 2008 року випуску, колір - сірий, шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 03.12.2020 року винесено постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу, відповідно до якої майно було передано на відповідальне зберігання представнику ДП «СЕТАМ», 03.12.2020 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №63721679, оскільки 03.12.2020 року за вх. №2695 надійшло клопотання від представника стягувача, щодо недосягнення згоди з боржником про вартість описаного майна, та та проханням призначити суб`єкта оціночної діяльності, для проведення оцінки описаного майна; 08.12.2020 приватним виконавцем отримано звіт про оцінку майна, яку зареєстровано за вх. №2753; 11.12.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

Так, ч.1 ст.151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту заяви про забезпечення позову, серед яких: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник: пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції вважав, що позивачем не наведено будь-яких підстав в силу ч. 2 ст. 149 ЦПК України, які б давали суду право забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повній мірі, виходячи із наступного.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 83 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження необхідності забезпечення позову стороною позивача не надано суду жодних належних, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість виконати у майбутньому рішення суду про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегією суддів не встановлено, а стороною позивача не доведено існування обставин, які можуть призвести до ускладнення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

З огляду на зазначене, аргументи апеляційної скарги представника заявника колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову та не спростовують правильних висновків місцевого суду щодо відсутності доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, погоджуючись з висновком суду першої інстанції апеляційний суд враховує і те, що за інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень станом на час перегляду ухвали районного суду в апеляційному порядку за виділеними матеріалами щодо забезпечення зазначеного позову, рішенням Голосіївського районного суду від 20 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. 31.10.2020 за реєстровим номером 4913 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 380/2289/08-А від 09.09.2008 в розмірі 229 650, 14 грн та 1500 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині відмовлено.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а також повторюють доводи заяви про забезпечення позову, які були розглянуті судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, через що вони не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 18 грудня2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді: