Справа № 214/7153/17
2/214/1379/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 червня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гриня Н.Г.,

секретаря судового засідання Кушнерук Ю.А.,

за участю : позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Вязанкіної Н.П.,

представника відповідача адвоката Чепурнова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/753/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, яке набуте в період шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою 06 грудня 2017 року, в якій просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на Ѕ частину вартості автомобіля Дача Лоджик, державний номер НОМЕР_1 , що складає 200 000 грн. за відповідачем ОСОБА_2 визнати право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на автомобіль Дача Лоджик, державний номер НОМЕР_1 , стягнувши з ОСОБА_2 на її користь 200 000 грн.; судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування пред`явлених вимог зазначила, що 15 липня 1978 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб. У період шлюбу ними спільно було придбано наступне майно: 02.02.2011 згідно договору купівлі-продажу ВРЕ№525316, ВРЕ №525317 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко В.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №393 була придбана квартира АДРЕСА_2 . Квартира складається з двох кімнат загальною площею 52,9 кв.м. Вартість квартири складає 70 117 грн.; 26.06.2015 року був придбаний автмобіль модель: Дача Лоджик, державний номер НОМЕР_1 вартістю 400 000 грн. У зв`язку з відсутності будь-яких усних чи письмових домовленостей про порядок поділу майна виникла необхідність вирішення спору у судовому порядку, тож позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року провадження по справі відкрито справу призначено до судового розгляду (суддя Хомініч С.В.) (а.с.10)

Відповідач скористався правом на подання відзиву, відповідно до якого повідомив, що з позовними вимогами ОСОБА_1 не згоден, в обгрунтування вказав, що сам факт перебування з 15 липня 1978 року по 25 квітня у 2018 року не свідчить про автоматичне право на придбані ОСОБА_2 автомобіля та квартири. Згідно тверджень позивача, у 2003 році останній змінив місце проживання з п. Зеленодольська на м. Кривий Ріг, у зв`язку з хворобою матері відповідача. ОСОБА_1 відмовилася переїджати до м. Кривого Рогу, і останній з 2003 по 2006 рік, а саме до смерті матері мешкав за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому відповідач ОСОБА_2 намагався залишитися в добрих стосунках з позивачем, однак шлюбні відносини так і не були відновлені. Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 залишив дачну ділянку в СТ «Енергетик» та гараж. В 2011 році коли ОСОБА_2 вирішив придбати квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 позивач стверджувала, що жодних майнових притензій не має. На купівлю вищевказаної квартир ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_4 у борг грошові кошти у розмірі 1000 доларів для придбання квартири. Окрім цього позивач жодним чином не має відношення до купівлі автомобіля, так як автомобіль «Renaut Lodgy» був придбаний у ТОВ «Нара» в м. Кривому Розі за 268 949, 00 грн, у зв`язку з чим позивачка вимагає 200 000, грн відповідачу також не зрозуміло. На підставі вищевикладеного просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. (а.с.43)

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2019 року справу передано у провадження судді Чернової Н.В. (а.с.80)

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2020 року справу передано у провадження судді Гриня Н.Г. (а.с.142)

02 листопада 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини вартості автомобіля Дача Лоджик, державний номер НОМЕР_1 , що складає 200 000 грн. та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 000 грн - 1/2 від вартості автомоблія, а провадження у цій частині закрито - на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України (а.с. 151, 152-153).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Вязанікна Н.П. позовні вимоги підтримали просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Чепурнов В.І. просив суд відмовити у задоволенні позову, вважаючи позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенні.

Суд вислухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи та надані докази дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 липня 1978 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 36), який 25 квітня 2018 року було розірвано .

Згідно ч. 1ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В період шлюбу, а саме 02.02.2011 року згідно договору кіпівлі-продажу ВРЕ№ 525316, ВРЕ№ 525317 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського округу Дацко В.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 393 була придбана квартира АДРЕСА_2 , що також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 100587854 (а.с. 7-8)

Перевіряючи обґрунтованість таких вимог позивача із наданням оцінки доводам в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Відповідно до Конституції України, засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України.

Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.ст.60-63,68 СК України, за приписами яких будь-яке майно (крім речей індивідуального користування та речей, які виключені з цивільного обороту), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова) суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб.

Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи із роз`яснень викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч.1,3 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

При цьому, порядок розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки, що є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя, а в разі неподільності - присудження одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними, або реалізації через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, що регламентовано ст.71 СК України.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи доведеність обставин придбання спірної квартири в період перебування сторін в офіційно зареєстрованому шлюбі, будь-якої домовленості між співвласниками нерухомого майна щодо його поділу з відступленням від рівності часток судом не встановлено, тому суд приходить до висновку, що частки кожного із співвласників у цій квартирі є рівними та становлять по 1/2 за кожним.

Викладене приводить суд до висновку про те, що право власності на спірну квартиру має бути визнано за кожною стороною по 1/2 її частини. За даних обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи ухвалення судом рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 640,00 грн. (а.с. 1)

Право власності на спірне нерухоме майно підлягає державній реєстрації в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з метою офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 136, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355, п. 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, яке набуте в період шлюбу - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м.

Визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м. є рівними та становлять по 1/2 частині за кожним.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Право власності на нерухоме майно на підставі рішення суду підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для пред`явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» в частині стягнення судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 22 червня 2021 року

Суддя Н.Г.Гринь