Єдиний унікальний номер 265/3810/20
Номер провадження 22-ц/804/101/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2020 року у складі суду Адамової Т.С., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля та стягнення компенсації, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

11 червня 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який в подальшому було уточнено до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля та стягнення компенсації.

Позовна заява мотивована тим, що вона до 14.08.2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 19 червня 2019 року вони за 178890 гривень придбали автомобіль KIA CERATO, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Без її згоди вказаний автомобіль 21 травня 2020 року було продано відповідачем своїй сестрі ОСОБА_3 . Просила суд вказаний автомобіль визнати об`єктом права спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на 1/2 його частину та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості вказаної частини автомобіля у розмірі 71780,58 гривень, припинивши її право власності на спірний автомобіль.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності в рівних частинах. Суд врахував, що відповідач ОСОБА_1 здійснив відчуження спірного автомобіля, проти волі іншого з подружжя, а кошти використав не в інтересах сім`ї. При таких обставинах, позивачка ОСОБА_2 має право на відшкодування їй 1/2 частки вартості зазначеного автомобіля.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом, ні він, ні позивачка позову про розірвання шлюбу не подавали, з таким позовом ОСОБА_2 звернулась 13.07.2020 року, а 14.08.2020 року шлюб було розірвано. При прийнятті рішення, судом першої інстанції були взяті до уваги голослівні твердження позивачки, що сімейні відносини між ними припинені з 11.04.2020 року. Висновки суду, що спірний автомобіль був проданий 21 травня 2020 року після припинення сімейних відносин не відповідає дійсності. Суд не прийняв до уваги, що спірний автомобіль був куплений за гроші, які він з позивачкою взяли у борг: одну частку у родичів дружини, а другу частку у його рідної сестри - ОСОБА_3 . Родичам дружини гроші повернули, а його сестрі ні. Сума неповернутого боргу складала 5000 доларів США. У зв`язку з тим, що автомобіль після ДТП втратив свою ціну, він з позивачкою вирішили віддати ОСОБА_3 автомобіль в рахунок погашення боргу, шляхом оформлення договору купівлі-продажу. Оскільки на теперішній час автомобіль йому не належить, грошей від укладення договору купівлі-продажу він не отримував, вважає, що позовні вимоги позивачки не законні. Під час укладання договору купівлі-продажу 21.05.2020 року спірний автомобіль був оглянутий спеціалістом оцінщиком, і у зв`язку з механічними ушкодженнями автомобіля після ДТП, наявним технічним станом, з урахуванням зносу та року випуску, його вартість оцінена у 40.000грн., проте, суд першої інстанції прийняв до уваги надану позивачкою довідку оцінювача від 03.07.2020 року про середню ціну по Україні - технічно справного автомобіля.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Відповідач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник- адвокат Ганенко Р.А. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа ОСОБА_3 надала заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі, доводи апеляційна скарги підтримала. В заяві зазначила, що подружжя ОСОБА_1 взяли у неї грошові кошти в сумі 5000 доларів США, борг не повернули, тому виникла домовленість про передачу їй автомобіля в рахунок погашення боргу. Домовленість підтримала і ОСОБА_2 . В ході переоформлення автомобіля була визначена його вартість з урахуванням зносу, року випуску та пошкоджень внаслідок ДТП у розмірі 40000грн.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Ганенко Р.А. скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу в якому зазначив, що розірвання шлюбу не впливає на правовий режим спільного майна подружжя. Відповідач не надав суду доказів, що спірний автомобіль було придбано за позичені кошти, та відчужено за згодою позивача. Заперечення відповідача, щодо вартості спірного автомобіля безпідставні, оскільки відчуження автомобіля без згоди позивача унеможливило визначення його дійсної вартості. Відповідач не надав доказів, що на момент відчуження автомобіля він був пошкоджений та що його огляд здійснював оцінювач.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 березня 2005 року до 14 серпня 2020 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області та рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області про розірвання шлюбу.(а.с.6, 119)

З описової частини рішення про розірвання шлюбу, яка ґрунтується на позовній заяві, вбачається, що сімейні відносини між сторонами припинені з 11 квітня 2020 року. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Рішення відповідачем не оскаржено, набрало чинності.

Згідно інформації бази даних територіального сервісного центру № 1441 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій області, автомобіль KIA CERATO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у період з 19 червня 2019 року по 21 травня 2020 року був зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с. 56).

Підставою набуття право власності ОСОБА_1 на вказаний автомобіль послугував договір купівлі-продажу від 19 червня 2019 року, в якому ціна автомобіля за домовленістю сторін визначена в розмірі 156000 гривень (а.с. 81-82).

Згідно інформації регіонального сервісного центру МВС Україні в Донецькій області від 07 липня 2020 року, автомобіль KIA CERATO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 03 липня 2020 року зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с. 56).

Відповідно до договору купівлі-продажу 1441/2020/2005715 від 21 травня 2020 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за домовленістю сторін вартість зазначеного транспортного засобу при відчуженні визначена в сумі 40000 гривень(а.с.61-62).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Позивачка просила суд провести поділ спільного майна подружжя, в тому числі і на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та від 27 травня 2020 року у справі № 758/6805/17.

Доводи апеляційної скарги, що на час звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом, ні він, ні позивачка позову про розірвання шлюбу не подавали не ґрунтуються на законі. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, вказаний висновок ґрунтується на позиції висловленій в постанові ВС від 30.09.2020 по справі № 552/1514/19.

Доводи апеляційної скарги, що суд не прийняв до уваги, що спірний автомобіль був куплений за гроші, які він з позивачкою взяли у борг: одну частку у родичів дружини, а другу частку у його рідної сестри - ОСОБА_3 необґрунтовані. Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження наявності боргових зобов`язань, які за його словами мали місце.

У відповідності до положень ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

До пояснень наведених в заяві рідної сестри відповідача - ОСОБА_3 , колегія суддів апеляційної інстанції відноситься критично, оскільки вона є близьким родичом відповідача та прямо і побічно зацікавлена в результатах розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, що автомобіль після ДТП втратив свою ціну, та він з позивачкою вирішили віддати ОСОБА_3 автомобіль в рахунок погашення боргу, шляхом оформлення договору купівлі-продажу - неспроможні, бо не підтверджені жодним доказом.

Відповідач не надав доказів своєї участі в ДТП, не надав доказів пошкодження автомобіля та доказів згоди позивачки на укладення між відповідачем та його рідною сестрою безоплатного договору купівлі - продажу спірного автомобіля.

Доводи апеляційної скарги, що під час укладання договору купівлі-продажу 21.05.2020 року спірний автомобіль був оглянутий спеціалістом оцінювачем, і у зв`язку з механічними ушкодженнями автомобіля після ДТП, технічним станом, з урахуванням року випуску, його вартість визначена в сумі 40.000грн., проте, суд першої інстанції прийняв до уваги довідку оцінювача від 03.07.2020 року про середню ціну по Україні - технічно справного автомобіля - непереконливі.

Відповідач не надав письмових доказів огляду спірного автомобіля спеціалістом оцінювачем, та доказів того, що саме він визначився з вартістю проданого автомобіля в розмірі 40000грн.

Позивач в свою чергу в якості підтвердження вартості спірного автомобіля надала суду першої інстанції довідку директора ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» ОСОБА_5 , згідно якої середня по Україні, ціна продажу технічно справного колісного транспортного засобу - легкового автомобіля KIA CERATO, 1.6 ЕХ (FE) 5МТ , 2007 року випуску, станом 21 травня 2020 року дорівнює 5400 доларів США або 143561,16 гривень. (а.с. 45).

На спростування вказаної інформації відповідач не надав жодного доказу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач заявляла клопотання про зобов`язання ОСОБА_3 надати спірний автомобіль для дослідження та призначення судової автотехнічної експертизи спірного транспортного засобу. Клопотання було відкликано внаслідок ухилення відповідача та третьої особи з`являтися в судові засідання, про що вони належним чином повідомлялися.(а.с.40, 97,103,104)

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи відповідача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, відповідачем не надано.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 15 лютого 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова