Справа № 144/1162/19
Провадження № 22-ц/801/310/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 рокуСправа № 144/1162/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору, на стороні відповідачок приватного нотаріуса

Київського міського нотаріального округу Чигріна Андрія Олеговича

про визнання недійсними договорів, зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Теплиць-кого районного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року про стягнення судових витрат на користь відповідачок, постановлену у приміщенні суду в смт Теплик Вінницької області суддею Германом О. С.,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року закрито провадження у зазначеній цивільній справі у зв`язку з від-мовою позивачки ОСОБА_1 від позову, скасовані заходи забезпечення позо-ву, вжиті ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 06 гру-дня 2019 року ( т. 2, а. с. 139 ).

26 листопада 2020 року представник відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Притула В. Л. подав до суду першої інстанції заяву про стягнення на підставі статті 142 ЦПК України з ОСОБА_1 судових витрат у справі на користь його довірительок, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачками понесені витрати на надану правничу допомогу. При поданні відзиву на пер-винну позовну заяву відповідачками до відзиву долучені договори про надання фахової правничої допомоги, укладені кожною із них окремо з адвокатом При-тулою В. Л., розрахунки суми гонорару за надану правничу допомогу, акти приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допо-моги від 10 березня 2020 року, квитанції про отримання адвокатом від Мацели Л. В. гонорару в сумі 3 500,00 гривень та від ОСОБА_2 гонорару в сумі 2 500,00 гривень. Таким чином представник відповідачок адвокат Притула В. Л. вважав обґрунтованим стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 понесених кожною з них судових витрат, пов`язаних з розглядом да-ної цивільної справи ( т. 2, а. с. 142-144 ).

Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 08 гру-дня 2020 року заяву представника відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ад-воката Притули В. Л. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 500,00 гривень понесених нею судових витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи, на користь ОСОБА_2 2 500,00 гривень понесених нею судо-вих витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи ( т. 2, а. с. 145 ).

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції від 08 грудня 2020 року, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви адвоката. Скаржниця вважає оскаржувану ухвалу судді суду першої інстанції незакон-ною, постановленою за неналежної оцінки доказів, зазначає, що надані відпові-дачками документи на підтвердження витрат на правничу допомогу не були проаналізовані судом, не були враховані наявні у цих документах розбіжності. Так квитанції від 10 березня 2020 року № 4 та № 5 на суму 3 500,00 гривень та 2 500,00 гривень як вказано у правому куті квитанцій складені за формою № 108, однак законодавство не містить затвердженої форми № 108 для квитанцій, що спростовує можливість використання такої форми адвокатом на підтвердження оплати його послуг. Крім того дані квитанції складені від імені адвокатського об`єднання «Вінницька обласна колегія адвокатів», членом якого адвокат При-тула В. Л. не є, адже він здійснює індивідуальну адвокатську діяльність. Однак посилання на адвокатське об`єднання перекреслене у обох квитанціях, тобто містить виправлення, що є неприпустимим. Відтак скаржниця вважає, що ці квитанції не можуть бути належним доказом сплати відповідачками коштів за надану правничу допомогу. Не звернув суд увагу й на розбіжності у розрахунку суми гонорару та акту приймання-передачі наданих юридичних послуг ОСОБА_2 щодо розрахованих та фактично наданих послуг, що на думку скаржниці свідчить про неможливість підтвердження того, які саме послуги адвокат При-тула В. Л. надав ОСОБА_2 та які послуги вона оплатила. На думку ОСОБА_1 не врахував суд першої інстанції й неспівмірності послуг адвоката. Відпові-дачки звернулися до адвоката за наданням правової допомоги у одній справі, тобто адвокат використовував одне і те ж законодавство, судову практику при складанні відзивів обох відповідачок, які є фактично ідентичними. Тому твер-дження адвоката про необхідність підготовки до розгляду справи та пошуку су-дової практики, за що ним були отримані 1500,00 гривень від ОСОБА_3 та 1000,00 гривень від ОСОБА_2 не відповідають критерію реальності заяв-лених витрат. Крім того скаржниця вважає, що договір про надання правової допомоги є тристороннім, що вказує на завищення розміру гонорару та подвій-ну оплату за одну і ту ж послугу, надану обом клієнткам, а процесуальні доку-менти, які адвокат готував для них є схожими та обґрунтованими одними й ти-ми ж самими підставами, тому сума за їх складання є завищеною та несправед-ливою.

Користуючись наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного су-ду від 16 січня 2021 року правом ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подали спільний відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де вважають доводи апеляційної скар-ги безпідставними, квитанції про оплату послуг адвоката оформленими з усіма необхідними для цього реквізитами. Розбіжності у розрахунку суми гонорару та акті приймання-передачі виконаних робіт є технічною помилкою. Твердження скаржниці по подвійність оплати послуг адвоката не відповідає дійсності, ос-кільки, не зважаючи на те, що консультування відповідачок проводилося спіль-но, однак вони отримували консультації з відмінних питань, які не були однако-вими. Доводи скаржниці про неспівмірність вартості послуг адвоката складнос-ті справи та наданим послугам є безпідставними, надуманими. Крім того, зва-жаючи на родинні відносини з позивачкою, відповідачки не бажали подавати до суду понесені ними витрати на правничу послугу адвоката щодо складання за-перечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відзиву на уточнену позовну заяву та витрати, пов`язані з явкою до суду, тому твердження скаржниці про неспівмірність заявлених до стягнення витрат з оплати правничої допомоги ОСОБА_5 і ОСОБА_2 вважають безпідставними.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2021 року ОСОБА_1 поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Теплиць-кого районного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року про стягнення на користь відповідачок судових витрат у справі.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла вис-новку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву представника відповідачок адвоката Притули В. Л. про стягнення на їх користь судових витрат з оплати правничої допомоги, суд першої інстанції, керуючись частинами третьою, п`ятою статті 142 ЦПК Украї-ни, з урахуванням того, що ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року закрито провадження у справі на підставі пункту четвертого частини першої статті 255 ЦПК України, вважав, що понесе-ні відповідачками судові витрати підтверджуються договорами про надання професійної правничої допомоги у цивільній справі від 27 лютого 2020 року, розрахунками суми гонорару за надану правничу допомогу від 10 березня 2020 року, актами приймання-передачі послуг, квитанціями від 10 березня 2020 року № 4 про отримання від ОСОБА_3 гонорару в сумі 3 500,00 гривень та від 10 березня 2020 року № 5 про отримання від ОСОБА_2 гонорару в сумі 2 500,00 гривень. Відповідно суд дійшов висновку про необхідність стягнення з пози-вачки понесених відповідачками судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї цивільної справи.

Висновок суду першої інстанції є вірним, об`єктивним, таким, що відповідає вимогам норм цивільного процесуального законодавства України з огляду на наступне.

Статтею 142 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат у разі зак-риття провадження у справі. У відповідності до вимог частини третьої цієї статті у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відпо-відачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнен-ня понесених ним у справі витрат з відповідача. Відповідно до частини шостої статті 142 ЦПК України у такому випадку суд може вирішити питання про роз-поділ судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справи за умови дотримання відповідною сторо-ною вимог частини дев`ятої статті 141 ЦПК України.

Згідно з частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як дійсно слідує із матеріалів цієї справи ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року у ній закрито провадження на підставі пункту четвертого частини першої статті 255 ЦПК України, а саме у зв`язку з відмовою позивачки від позову. Таким чином, зважаючи на фактичні обставини, які реально мають місце, неможливо заперечити можливість відпо-відно до закону стягнення з позивачки на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесених кожною з них судових витрат з оплати отриманої правничої допо-моги.

Визначаючись з розміром судових витрат, належних до стягнення на ко-ристь відповідачок, слід враховувати, що відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та вит-рат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомо-гою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адво-ката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір до-казів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що спла-чена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтвер-джують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( частина третя статті 137 ЦПК України ). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з урахуванням чинників по фак-тичних обставинах, визначених частиною четвертою вказаної статті.

З матеріалів справи слідує, що відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 скористалися допомогою адвоката, про що свідчить договір про надання професійної правничої допомоги у цивільній справі від 27 лютого 2020 року ( т. 1, а. с. 75, 118 ). Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 10 березня 2020 року за вищезазначеним договором вартість наданих адвокатом Силявій О. І. послуг з попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, підготовки відзиву на позовну заяву становить 2 500,00 гривень. Квитанцією від 10 березня 2020 року № 5 підтверджується сплата ОСОБА_2 коштів за послуги адвоката в сумі 2 500,00 гривень ( т. 1 а. с. 79, 80 ).

Згідно акту від 10 березня 2020 року приймання-передачі послуг за догово-ром про надання професійної правничої допомоги від 27 лютого 2020 року вар-тість наданих ОСОБА_3 послуг адвокатом з попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правового аналізу матеріалів справи, вивчення судової практики, підготовки відзиву на позовну заяву стано-вить 3 500,00 гривень. Квитанцією від 10 березня 2020 року № 4 підтверджу-ється сплата ОСОБА_3 коштів за послуги адвоката в сумі 3500,00 гривень ( т. 1, а. с. 122, 123 ).

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що враховуються саме витрати, які містять детальний опис та, відповідно, у даному випадку підтверджуються актами приймання-передачі наданих послуг від 10 березня 2020 року. Немож-ливо заперечити, що вказані витрати обох відповідачок на правничу допомогу пов`язані з розглядом цієї цивільної справи.

Оскаржуючи ухвалу судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує на не-доведеність оплати послуг адвоката згідно квитанцій від 10 березня 2020 року № 4 та № 5, зважаючи на те, що такі складені за формою № 108, як про те вка-зано у верхньому куті цих квитанцій із зазначенням про належність Адвокатсь-кому об`єднанню «Вінницька обласна колегія адвокатів», хоча адвокат ОСОБА_6 здійснює індивідуальну адвокатську діяльність. Окрім того наявна розбіж-ність у розрахунку послуг адвоката Силявій О. І. та акті приймання-передачі наданих послуг, що на її думку, свідчить про неконкретність наданих відпові-дачці послуг.

Однак із такими доводами скаржниці погодитися неможливо, оскільки від-повідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяль-ність» порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до норм статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійс-нюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу Закон України «Про ад-вокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до докумен-та, що підтверджує оплату гонорару ( винагороди ) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, гро-мадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахун-кових документів» та Положення «Про ведення касових операцій у національ-ній валюті в Україні» не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто аналіз спеціального законодавства що-до діяльності адвоката дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Ураховуючи наведене, адвокат може видати клієнту на його вимогу складе-ний у довільній формі документ ( квитанція, довідка, тощо ), який буде підтвер-джувати факт отримання коштів від клієнта.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 травня 2020 ро-ку у справі № 344/7365/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковими для врахування судом.

Що ж до розбіжностей у розрахунку послуг адвоката, наданих ОСОБА_2 , та акті приймання-передачі цих послуг, то такі неточності не мають суттєвого значення для вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами у справі, оскільки, як уже зазначалося, відповідно до статті 137 ЦПК України са-ме детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, враховується на доведення понесених стороною витрат.

За статтею 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надан-ня послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позо-ву та ( або ) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок до-ведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами скаржниці щодо неспівмірності, реальності наданих адвокатом послуг з огляду на їх на-дання в одній цивільній справі, із застосуванням однакового законодавства та аналогічної судової практики, одночасного консультування обох відповідачок. Неможливо заперечувати, що адвокатом надавалася правова допомога у одній цивільній справі, проте ототожнювати обсяг проведеної адвокатом роботи з на-дання правової допомоги кожній із відповідачок не можна, зважаючи щонай-менше на предмет спору у даній справі, а також на позиції ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , їхнє обґрунтування, викладене у окремих відмінних за змістом відзи-вах.

Зважаючи на наявні у матеріалах справи докази щодо обсягу послуг адвока-та та їх вартості, ураховуючи складність справи, неоднозначність затрати часу на виконання відповідних робіт ( надання послуг ), колегія суддів дійшла вис-новку, що понесені відповідачкою ОСОБА_2 витрати на професійну прав-ничу допомогу у сумі 2 500,00 гривень, відповідачкою ОСОБА_3 у розмірі 3 500,00 гривень є документально підтвердженими, співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, вони відповідають кри-терію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідно слід по-годитися з висновком суду першої інстанції про необхідність їх стягнення з по-зивачки саме у такому розмірі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Кон-венції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різ-ними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та від-мінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодав-ства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Про-ніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ).

Оскаржувана ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність, обґрунтованість і справедливість постановленої судом оскаржуваної ухвали, колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення скарги.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими дока-зами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в ме-жах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, яким є й ухвала суду, без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з до-держанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Теплицького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року про стягнення на користь відповідачок судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачок - приватного нотаріуса Київсь-кого міського нотаріального округу Чигріна Андрія Олеговича, про визнання недійсними договорів, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

С. Г. Копаничук