ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3371/21
У Х В А Л А

"16" лютого 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому відкритому судовому засіданні питання про прийняття відзиву на позов, поданий в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом

Ухвалою суду від 16.11.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, в підготовче судове засідання з викликом сторін на 19.01.2021. Також ухвалою, зокрема, встановлений строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву - не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідач отримав 12.12.2020 (а.с. 57).

Відзив на позовну заяву, з доказами відповідач подав до суду поштою 12.01.2021, який зареєстрований в суді 13.01.2021 (а.с. 197-222), хоча останнім днем для подачі відзиву було 28.12.2020. Отже, відповідач пропустив встановлений судом строк на подання відзиву на позовну заяву і термін відповідного пропуску становить 15 днів.

16.01.2021 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив відповідача на позовну заяву, у якій також міститься клопотання позивача про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву та поданих доказів, із посилання на те, що представник відповідача ознайомилась з матеріалами справи 01.12.2020, у зв`язку з чим могла надати відзив в строк до 16.12.2020. У зв`язку з наведеним представник позивача вважає, що відзив відповідача на позовну заяву з поданими доказами має бути залишений без розгляду, як такий, що поданий поза межами встановленого судом строку.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд поновити строк на подання відзиву.

Представник позивача проти залучення до матеріалів справи відзиву з доказами заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази, приходить до висновку про те, що відповідачу слід продовжити встановлений судом строк для подання відзиву на позовну заяву та відповідно відмовити позивачу у задоволенні клопотання про залишення відзиву на позовну заяву з поданими доказами без розгляду, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем дійсно пропущений строк для подання відзиву на позовну заяву, але не з тими датами та не у той термін про який йдеться у клопотанні позивача, що представник відповідача ознайомилась з матеріалами справи 01.12.2020, у зв`язку з чим могла надати відзив в строк до 16.12.2020.

За наявними в матеріалах справи доказами відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 12.12.2020. Відзив на позовну заяву, з доказами відповідач подав до суду поштою 12.01.2021, тобто пропустив встановлений судом процесуальний строк на 15 днів. Як на поважність пропуску строку на подання відзиву з доказами представник відповідача посилається на проведення експертизи, значну кількість новорічних свят та різдвяних світ в Україні, перенесення робочих днів та перебування представника відповідача на лікарняному у звязку з коронавірусною інфекцією.

Відповідно до положень ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, за змістом ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Отже, оскільки процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а не законом, суд має право з власної ініціативи, тобто за відсутності відповідної заяви учасника справи, вирішити питання про можливість продовження встановленого судом процесуального строку.

За змістом ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна, як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішенням ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас, у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

В даному випадку суд дійшов висновку про необхідність продовження відповідачу процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, оскільки з урахуванням не тривалого терміну його пропуску (15 днів) та причин пропуску, які суд визнає поважними, зокрема проведення експертизи, значну кількість новорічних свят та різдвяних світ в Україні, перенесення робочих днів та перебування представника відповідача на лікарняному у зв`язку з коронавірусною інфекцією, залишення відзиву на позов без розгляду вказуватиме на те, що суд вдається до надмірного формалізму та особливо суворого застосування процесуальних норм, що призводить до порушення принципів права на суд та доступу до суду, як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Враховуючи, що суд вважає за необхідне поновити відповідачу процесуальний строк на подання відзиву з доказами на позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 10, 126, 127, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Поновити відповідачу процесуальний строк встановлений судом на подання відзиву на позовну заяву у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

Прийняти відзив на позов, разом з доказами, який направлено відповідачем 12.01.2021 на адресу учасників справи та суду, зареєстрований в канцелярії суду 13.01.2021.

Відповідно до положень ч.2 ст.353 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали виготовлено 16.02.2021

Суддя Комаревцева Л.В.