Справа № 165/904/21 Головуючий у 1 інстанції: Малюшевська І. Є.
Провадження № 22-ц/802/789/21 Категорія: 77 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Здрилюк О.І., Данилюк В.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинського міського голови Карпуса Бориса Сергійовича, виконавчого комітету Нововолинської міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету про звільнення, визнання незаконним розпорядження Нововолинського міського голови про звільнення і його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заначеними позовними вимогами.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви з тих підстав, що позивачем не зазначено його ж номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси чи адреси електронної пошти; не зазначено ціну позову, а також відсутній обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, зокрема щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Додатки, додані заявником до позову, не засвідченені у встановленому законом порядку, до позовної заяви не було додано неналежної якості фотокопію довідки про доходи позивача, а також позивачем не сплачено судовий збір, що справляється за подання заяв даної категорії.

13 квітня 2021 року позивач ОСОБА_2 подав суду клопотання щодо усунення недоліків, до якого додано 4 (чотири) примірники додатків до позовної заяви з усунутими недоліками та клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року постановлено позовну заяву ОСОБА_1 вважати неподаною та повернути позивачеві.

Не погоджуючись із постановленою судом ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення у цій справі складене 24 червня 2021 року, а тому ця дата і є датою ухвалення рішення у даній справі.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції з таких підстав.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради № 73 від 03 березня 2021 року «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» Сторонського А.М.»; визнати незаконним та скасувати розпорядження Нововолинського міського голови Карпуса Б.С. № 61-ро від 03 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» та допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення роботі; поновити дію строкового трудового договору, укладеного між Нововолинською міською радою та ОСОБА_1 з дати звільнення, а саме з 04 березня 2021 року, стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» () середній заробіток за час вимушеного прогулу та допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць; стягнути з виконавчого комітету Нововолинської міської ради () та Нововолинського міського голови (РНОКПП НОМЕР_1 ) по 5000 грн моральної шкоди, а всього 10000 (десять тисяч) грн; стягнути з виконавчого комітету Нововолинської міської ради () та Нововолинського міського голови (РНОКПП ) по 5000 грн витрат на правову допомогу, а всього 10000 (десять тисяч) грн.

Залишаючи позову заяву ОСОБА_1 без руху, а пізніше, повертаючи позовну заяву особі, яка її подала, судом першої інстанції враховано, що позивачем не сплачено судовий збір у встановленому законом порядку, а також, що у позовній заяві не зазначено ціну позову і відсутній обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Такі висновки судом зроблено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За положеннями частини 1, 3 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суми судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява ввжається неподаною і повертається позивачеві.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради № 73 від 03 березня 2021 року «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 , визнати незаконним та скасувати розпорядження Нововолинського міського голови Карпуса В.С. № 61-року від 03 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновити його на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Новолинська центральна міська лікарня».

На думку суду першої інстанції зазначені позовні вимоги не є взаємопов`язаними і не вважаються одним способом захисту порушеного права, а тому позовні вимоги про скасування рішення виконавчого комітету і розпорядження міського голови оплачуються судовим збором.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки позовна вимога про поновлення на роботі не може розглядатись окремо без скасування розпорядження про звільнення з роботи і працівник не може бути поновлений на роботі без визнання незаконним розпорядчого акту керівника, яким його було звільнено.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, судовий збір за подання позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання незаконним та скасування розпорядження Нововолинського міського голови не справляється, оскільки зазначені позовні вимоги є взаємопов`язаними з позовними вимогами про поновлення на роботі і позивач звільняється від сплати судового збору у таких справах.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про сплату судового збору за подання позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати N 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (стаття 94 КЗпП України).

У статті 1 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина перша статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина третя статті 24 КЗпП України). Припинення та розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника. З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Крім того, апеляційний суд не погоджується з висновами місцевого суду про повернення позовної заяви особі, яка її подала, з тих підстав, що у позовній заяві не зазначена ціна позову та відсутній обґрунтований розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, зокрема щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються (пункт 3 частини 3 статті 175 ЦПК України).

Ціна позову, як передбачає пункт 10 частини 1 статті 176 ЦПК України, визначається у позовах, що складається з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачів у свою користь 10000 грн моральної шкоди і середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що позовну заяву слід повернути особі, яка її подала, оскільки позивачем не зазначена ціна позову і не надано обгрунтований розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не грунтується на вимогах закону.

Відповідно до частини 2 статті 235 ЦПК України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачувальної роботи, але не більше ніж за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Отже закон визначає, що саме суд при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який визначається за правилами, перебаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. При цьому закон не покладає на позивача обов`язку визначати у своїй позовній заяві розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до зазначеного Порядку.

Крім того, за матеріалами позовної заяви встановлено, що позивачем заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з частиною 1 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (пункт 3 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

Проте, всупереч зазначеним вимогам закону, судом не вирішено зазначене клопотання про відстрочення сплати судового збору і судом не постановлялася ухвала з приводу цього питання, хоча відповідно до частини 2 статті 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи у суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішується судом шляхом постановлення ухвал.

У разі постановлення судом ухвали про відмову у задоволенні клопотання про відстрочку сплати судового збору, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і надає позивачу строк для виправлення недоліків позовної заяви.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З врахуванням наведених обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права ухвалу суду першої інстанції слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року у цій справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених

Головуючий

Судді