Номер провадження: 22-ц/813/4484/21
Номер справи місцевого суду: 495/1364/20
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Позовна заява мотивована тим, що 02 жовтня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем, в якому народилося двоє дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим просила розірвати шлюб. Оскільки діти залишилися проживати разом з нею та знаходяться на її утриманні, позивач просила стягнути на свою користь з відповідача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнав частково та зазначив, що з урахуванням своїх можливостей, згоден сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей у розмірі по 1 400 гривень на кожну дитину щомісячно.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 02.10.2006 року у виконавчому комітеті Карналіївської сільської ради Б.Дністровського району Одеської області. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 4 636 гривень, щомісячно, починаючи з 03.03.2020 року і до досягнення повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, потім з 14 березня 2025 року у твердій грошовій сумі у розмірі 2 318 грн., щомісячно, до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2020 року змінити, стягнувши з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 1400 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на скрутне матеріальне становище та свою інвалідність.

Рішення в частині розірвання шлюбу не оскаржується, тому підлягає перегляду лише в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2 318 гривень на кожну дитину.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між сторонами розірвано.

Діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно довідки Карналіївської сільської ради Б.Дністровського району Одеської області, проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2020 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень;

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2021 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до ч.1-2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

За положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що він не спроможній сплачувати аліменти у визначеному районним судом розмірі, оскільки він матеріально не забезпечений, має інвалідність 3 групи загального захворювання та його дохід в ФГ «Наташа» за два місяці склав 5019,18 грн., що в середньому в місяць становить 2 509,59 грн.

Проте, наведені доводи ОСОБА_1 спростовуються наступним.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 має у власності дві земельні ділянки: № НОМЕР_1 , масив НОМЕР_2 , загальною площею 1,2415 га та № НОМЕР_3 , масив НОМЕР_4 , загальною площею 4,5099 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Карналіївської сільської ради Б.Дністровського району Одеської області, які передав в строкове платне користування (в оренду) на 10 років з правом пролонгації ТДВ «Алкалія».

Крім того, ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, загальною площею 103,9 кв. по АДРЕСА_2 та земельна ділянка, площею 0,25 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Наявність у власності апелянта вищенаведеного майна спростовує його доводи про скрутне матеріальне становище.

Щодо доводів апелянта, що позивач не довела, що відповідач спроможній сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки його дохід за два місяці у Фермерському господарстві «Наташа» з урахуванням утриманих податків, складає 5019,18 грн., що в середньому в місяць становить 2 509,59 грн., є не спроможніми, оскільки довідка про доходи апелянта надана за неповні відпрацьовані два місяці, починаючи з 23.06.2020 року (день, коли апелянт працевлаштувався) по липень 2020 року (а.с.35). Разом з тим, при зверненні до районного суду із заявою від 07.08.2020 року, відповідач вказув, що він має у Фермерському господарстві «Наташа» заробітню плату у розмірі 4 800 гривень (а.с.32-34).

Крім того, неспроможніми є доводи апелянта і щодо його інвалідності, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працевлаштований, з 23.06.2020 року працює у Фермерському господарстві «Наташа», доказів про стан здоров`я, через який він не спроможній повноцінно працювати відповідач не надав, а отже встановлена відповідачу 3 група інвалідності не може впливати чи звільняти відповідача від обов`язку утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, ОСОБА_1 користується пільгами, встановленими Державою для інвалідів 3 групи.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 є офіційно працевлаштованим, користується пільгами, які встановлені Державою для інвалідів 3 групи загального захворювання, має у власності житловий будинок та дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які здає в оренду ТДВ «Алкалія», інших дітей на утриманні не має, колегія суддів приходить до висновку, що апелянт взмозі сплачувати аліменти на утримання дітей у встановленому районним судом розмірі, який є мінімальним розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Верховний Суд у своїй постанові по справі № 755/14148/18 від 25 вересня 2019 року зазначив, що суди при ухваленні своїх рішень про стягнення аліментів, насамперед, мають керуватися інтересами дітей, які мають право на гідний рівень матеріального забезпечення.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд першої інстанції розяснює сторонам положення ст.192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 15.02.2021 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова