Ухвала

12 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 523/11788/18

провадження № 61-1793ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Одеської міської ради про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє опікун

ОСОБА_3 , звернувся до суду з указаним вище позовом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада

2019 року позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє опікун

ОСОБА_3 , залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє опікун

ОСОБА_3 , задоволено. Рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 29 листопада 2019 року скасовано. Позов ОСОБА_2 ,

в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3 , задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті

ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Витребувано

з незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_4 5/8 частин квартири

АДРЕСА_1 . Вселено ОСОБА_6 до квартири

АДРЕСА_1 .

26 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року (надійшла до суду 02 лютого 2021 року), в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

При цьому, посилання заявника на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»не може прийматись як обґрунтовання підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки зазначений лист не є постановою Верховного Суду, в якій викладені висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, прийнятою за результатами розгляду конкретної справи

у касаційному порядку.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини

другої статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддеюпостановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог цієї ухвали до 15 березня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник