Справа № 724/1257/20
Провадження № 2/724/110/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Бабій Ю.В.

за участю сторін: представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Ватаманюка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хотині Чернівецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля, -

В С Т А Н О В И В:

26.08.2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 лютого 2014 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 який було зареєстровано 10.11.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хотинського районного управління юстиції в Чернівецькій області, за актовим записом № 111 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки ОСОБА_5 змінено на дошлюбне « ОСОБА_6 ». 26 червня 2018 року вона уклала шлюб з ОСОБА_7 , який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Після одруження вона змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Вказує, що в період шлюбу вона з відповідачем, ОСОБА_3 за спільні кошти, придбали автомобіль марки «MERSEDES-BENZ 110» 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Цей автомобіль був придбаний за спільні кошти, та зареєстрований за ОСОБА_3 в період з 10.11.2006 року по 27.02.2014 року. 23 січня 2014 року, автомобіль марки «MERSEDES-BENZ 110» 2003 року випуску, д/н НОМЕР_2 , був знятий з обліку для реалізації, на підставі довідки-рахунку без її відома ОСОБА_3 та зареєстрований за ОСОБА_9 . Згідно договору купівлі-продажу автомобіля марки «MERSEDES-BENZ 110» 2003 року випуску, д/н НОМЕР_2 зазначений автомобіль перейшов у власність ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку.

Враховуючи, що даний правочин купівлі-продажу автомобіля виходить за межі дрібного побутового та укладений ОСОБА_3 без її письмової згоди вважала недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля марки MERSEDES-BENZ 110» 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , укладену на підставі довідки - рахунку.

Зазначає, що у грудні 2015 року вона звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу. Постановою Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що вона обрала невірний спосіб захисту своїх прав та в цій постанові зокрема вказано, що, разом з тим позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості спірного майна (автомобіля Mersrdes-Benz 110), оскільки, якщо один із подружжя здійснив відчуження майна чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї.

На підставі вищевикладеного просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 грошову компенсацію вартості відчуженого без згоди ОСОБА_2 автомобіля Mersedes-Benz 110, реєстраційний номер НОМЕР_3 у розмірі 84 902, 90 грн.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги позивачки та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, але його представник ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та надав суду заяву в якій просив застосувати позовну давність у вказані справі, оскільки розірванню шлюбу між сторонами відбулося 27.02.2014 року, продаж автомобіля відбувся 23.01.2014 року та про даний факт позивачу було відомо. Окрім того позивач 06.10.2014 звертався до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу. Таким чином вже починаючи з січня 2014 року по грудень 2015 року позивач фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO 110 CDI» придбав у червні 2013 року, потім він даний автомобіль переоформив під пасажирський. Пізніше в МРЕО в м. Чернівці даний автомобіль було переоформлено на нього, заключали договір.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює відповідні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 27 лютого 2014 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області розглянуто справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, яким шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5 змінено на дошлюбне - « ОСОБА_6 ».

Крім цього, згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 26.06.2018 року позивачка ОСОБА_12 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Як встановлено судом, в період укладеного шлюбу сторони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство разом із спільною донькою, що у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, судом встановлено, що в період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_5 , який був придбаний за спільні кошти, та зареєстрований за відповідачем в справі ОСОБА_3 в період з 10.11.2006 року по 27.02.2014 року.

Крім того, з матеріалів справи, а саме рішення суду про розірвання шлюбу від 27 лютого 2014 року вбачається, що в сторін на час розгляду справи судом спору про майно не було.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

У статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласником виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що у грудні 2015 року позивач звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу. Постановою Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року по цивільній справі № 724/1971/15-ц у задоволенні вказаного позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що позивач обрала невірний спосіб захисту своїх прав та в цій постанові зокрема вказано, що, разом з тим позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості спірного майна (автомобіля Mersrdes-Benz 110), оскільки, якщо один із подружжя здійснив відчуження майна чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї.

Як вбачається з довідки рахунку серія ВІА № 217848, ОСОБА_4 продано і видано автомобіль марки «MERSEDES-BENZ 110», номер кузова НОМЕР_1 .

Також судом встановлено із матеріалів цивільної справи № 724/1971/15-ц, що 28.02.2014 року відповідач ОСОБА_3 уклав договір № 217848 купівлі-продажу автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_5 та зазначений автомобіль перейшов у власність відповідачу в справі ОСОБА_4 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Крім того із матеріалів цивільної справи № 724/1971/15-ц вбачається, що вищевказаний автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI», номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_5 згідно даних Територіального сервісного центру № 7341 регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області зареєстрований за громадянином ОСОБА_4 .

Постановою Верховного Суду по цивільній справі № 724/1971/15-ц установлено, що відповідач без згоди позивача 23 січня 2014 року зняв з обліку для реалізації спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя, та відчужив його 28 лютого 2014 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 .

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.

Відповідно до частин першої та третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Проте відповідачем не доведено, що кошти від продажу спірного автомобіля були використані в інтересах сім`ї, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин у матеріалах справи немає, а доказування в силу вимог процесуального закону не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08 квітня 2015 року в справі № 6-7цс15, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Згідно висновку експерта № 98 від 19.05.2021 року встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу, автомобіля марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_6 , д/н НОМЕР_5 на день проведення авто товарознавчої експертизи становить 115792,00 грн.

Таким чином, враховуючи те, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу позивача з відповідачем, позивач згоди на відчуження спірного автомобіля не надавала, крім цього позивачем не доведено, що кошти від продажу спірного автомобіля були використані в інтересах сім`ї, то позивачка має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, а саме на суму 57896,00 грн., тобто на 1/2 вартості легкової комплектації автомобіля марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_6 , д/н НОМЕР_5 , оскільки вказаний автомобіль був відчужений саме в легковій, а не вантажній комплектації.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.

В ст. 257 ЦК України визначено загальну тривалість позовної давності у три роки.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи позивачці було відомо про укладення відповідачем 28 лютого 2014 року договору купівлі-продажу автомобіль марки «MERSEDES-BENZ VITO CDI 110», номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_5 та остання звернулася 17.12.2015 року (дата вказана на конверті) до Хотинського районного суду Чернівецької області із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.

Закон не наводить переліку поважних причин, за наявності яких може бути поновлено строк позовної давності, і покладає розв`язання цього питання безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих сторонами доказів.

Позовна давність переривається шляхом пред`явлення позову саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної і суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами (висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 916/521/18 та від 09.04.2020 у справі № 10/Б-743).

З матеріалів справи, вбачається, що позов, наслідком подачі якого міг перериватися строк позовної давності, не був поданий, а тому звернувшись до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу, позивач не перервала строк давності.

Таким чином враховуючи те, що позивач звернулася до суду 21.08.2020 року, тобто після спливу трирічного терміну позовної давності, оскільки право вимоги на грошову компенсацію у неї виникло коли вона дізналася про продаж спірного автомобіля (а саме період з лютого 2014 року по грудень 2015), позивач ОСОБА_2 пропустила строк позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з вищенаведеного, суд, прийшов до висновку, що в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля слід відмовити в зв`язку із пропуском позивачем строків давності.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 63, 65, 68 СК України, ст.ст. 256, 257, 261, 267, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 369 Цивільного кодексу України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, ст.ст. 4, 10,57-60, ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.06.2021 року.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв