Постанова

Іменем України

22 червня 2021 року

м. Київ

справа № 522/14584/16-ц

провадження № 61-17113св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач) - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач (позивач) - ОСОБА_3 ,

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_4

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Громіка Р. Д.,

Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 березня 2016 року між позивачем

та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого позивач надала в борг грошову суму в розмірі 5 192 000,00 грн, для задоволення сімейних потреб ОСОБА_2 , який перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 у строки встановлені договорами, грошові кошти не повернув,

а враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували

у зареєстрованому шлюбі, запозичені грошові кошти витрачались в інтересах сім`ї, позивач посилаючись на положення статті 65 СК України, просила стягнути суму боргу солідарно з обох відповідачів.

Збільшивши позовні вимоги, позивач остаточно просила стягнути з відповідачів безпідставно отримані гроші в розмірі 51 92 000,00 грн, проценти

за користування чужими грошовими коштами в розмірі 424 319,00 грн, пеню

в розмірі 288 901,00 грн.

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, згідно якої просила визнати договір позики від 02 березня 2016 року недійсним, посилаючись на те, що дізналась про факт укладення вказаних договорів після звернення позивача до суду, зазначила, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існує спір щодо поділу спільного подружнього майна, у зв`язку

з чим, укладення вказаних договорів спрямовано на те, щоб в подальшому недобросовісно і непропорційно розділити спільне майно. Крім того, зазначила, що недобросовісні дії чоловіка та родичів щодо пред`явлення до неї позовів про стягнення значних грошових коштів слугують уникненню добросовісного, законного розподілу спільного майна подружжя. Оскільки вказаний договір позики виходить за межі дрібного побутового, а, відповідної згоди на укладення договору, відповідач ОСОБА_3 не надавала, укладений правочин

не відповідає вимогам статті 65 СК України, а відтак підлягає визнанню недійсним за правилами статей 203, 215 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2017 року

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договорів позики недійсними задоволено.

Визнано договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

від 02 березня 2016 року недійсним.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що із наданих суду доказів, не вбачається, що грошові кошти були передані ОСОБА_2 саме на виконання укладеного договору позики.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 вересня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 закрито

на підставі частини п`ятої статті 370 ЦПК України.

Апеляційний суд зазначив, що ним уже було розглянуто наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , апеляційна скарга ОСОБА_1 та апеляційна скарга ОСОБА_4 є тотожними за своїми доводами, однак викладеними у різній послідовності. У зв`язку з тим, що цей факт був встановлений після відкриття апеляційного провадження, суд дійшов висновку про необхідність його закриття.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2020 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу

у якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд касаційної інстанції оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу

до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги по суті.

Касаційна скарга мотивована тим, що закриваючи апеляційне провадження

на підставі частини п`ятої статті 370 ЦПК України, апеляційний суд порушив гарантоване статтею 55 Конституції України право заявника на апеляційний перегляд судового рішення. Крім того, обмеження накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2021 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду відзив

на касаційну скаргу у якому просила, поновити строк для надання відзиву, касаційну скаргу залишити без задоволення.

У квітні 2021 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду відповідь на відзив

у якому просив відмовити у поновлення строку для надання відзиву.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 522/14584/16-ц, витребувано її з Приморського районного суду м. Одеси.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

14 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду

із апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 06 липня 2017 року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2017 року скасовано і ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним задоволено. Визнано договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 02 березня 2016 року недійсним.

27 листопада 2017 року ОСОБА_4 , який не приймав участі у справі, звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2017 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2017 року.

Оскаржуваною ухвалою суд апеляційної інстанції закрив апеляційне провадження.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суд, застосувавши положення частини п`ятої статті 370 ЦПК України, виходив

із того, що зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 доводи вже були предметом апеляційного перегляду за апеляційною скаргою ОСОБА_1

(яка є дружиною ОСОБА_4 ) і цей факт був встановлений після відкриття апеляційного провадження.

Колегія погоджується з таким висновком апеляційного суду.

Статтею 370 ЦПК України визначений порядок розгляду апеляційної скарги,

що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи.

Частиною п`ятою вищезазначеної статті передбачено, що суд відмовляє

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Метою встановлення цього правила є надання можливості особі після розгляду справи в апеляційному порядку оскаржити рішення суду першої інстанції, яким, як вона вважає, порушені її права, а її доводи не були враховані при розгляді апеляційної скарги іншої особи.

Суть апеляційного провадження полягає у перевірці законності

та обґрунтованості рішень суду першої інстанції, які не набули законної сили,

що є способом усунення помилок, допущених судом першої інстанції.

Розгляд апеляційної скарги в порядку статті 370 ЦПК України передбачає перевірку законності судового рішення за наслідками розгляду попередньої апеляційної скарги.

Тотожність висновків, викладених у первісній постанові суду апеляційної інстанції, тим мотивам, що їх викладено особою, яка подає апеляційну скаргу згідно зі статтею 370 ЦПК України, визначається шляхом логічного співставлення відповідних аргументів та їх змістовним співпадінням. При цьому, аналізуючи та співставляючи зміст відповідних аргументів, суду апеляційної інстанції слід виходити також зі змісту міжнародних зобов`язань України, зокрема, змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, серед іншого, передбачає повагу до судового рішення, що набрало законної сили, та не допускати задоволення апеляційної скарги, поданої згідно

зі статтею 370 ЦПК України з підстав, які за своїм матеріально-правовим навантаженням не є суттєвими для вирішення конкретного спору.

Невідповідність (неповнота) мотивів постанови суду апеляційної інстанції поданій апеляційній скарзі надає апелянту право оскаржити відповідне судове рішення суду апеляційної інстанції до суду касаційної інстанції у встановлених законом випадках. При цьому, таке порушення не обмежує іншу особу, яка має право подати апеляційну скаргу згідно зі статтею 370 ЦПК України, просити суд апеляційної інстанції розглянути відповідні мотиви, що їх викладено

у апеляційній скарзі первісного апелянта і які не було належно розглянуто судом апеляційної інстанції під час розгляду первісної апеляційної скарги/скарг.

Аналогічне правило діє і у тому випадку, якщо судове рішення суду апеляційної інстанції містить опис аргументів первісного скаржника в описовій частині власного судового рішення, але не містить висновків суду апеляційної інстанції як результату судового розгляду таких аргументів.

Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року в справі № 320/7396/16-ц (провадження № 61-38488св18).

У справі, що переглядається, апеляційний суд встановив, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 є тотожними доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , які вже були предметом апеляційного розгляду.

Апеляційний суд, встановивши обставини наявності апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття цього провадження.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

та оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун
М. Є. Червинська