Справа № 161/1285/21
Провадження № 4-с/161/23/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Олексюка А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Самсонюк Ю.Л.,

скаржника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справуза скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо Анатолія Євгеновича від 06 квітня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є., зокрема, на постанову від 06 квітня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скаргу обґрунтовує тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. перебувало виконавче провадження № 57635131 з примусового виконання судового наказу №161/10270/18, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 26 вересня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Волиньгаз збут» заборгованості за несплату послуг з постачання природнього газу в розмірі 2481,69 гривень.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. від 06 квітня 2020 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Скаржник вказує на незаконність вищевказаної постанови, оскільки приватний виконавець неефективно та не в повному обсязі вчинив виконавчі дії та передчасно вирішив повернути виконавчий документ стягувачу. З часу відкриття виконавчого провадження приватний виконавець не вжив заходів для розшуку боржника, адже її фактичне і зареєстроване місце проживання є різними.

Також ОСОБА_1 зазначає, що в зв`язку з наявністю інформації про неї в Єдиному реєстрі боржників вона не може відчужити належну їй квартиру. Наразі борг перед ТзОВ «Волиньгаз збут» за судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2018 року нею погашено повністю.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просить визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. про повернення виконавчого документа стягувачу від 06 квітня 2020 року ВП № 57635131.

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримала з підстав, які в ній зазначені, просить скаргу задовольнити в повному обсязі.

Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. в судове засідання не з`явився, попередньо подав суду свої заперечення на скаргу та просить розгляд справи здійснювати без його участі. Заперечуючи вимоги скарги, приватний виконавець зазначає, що ним в межах виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Волиньгаз збут» заборгованості було вжито всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та спрямовані на повідомлення боржника про початок виконавчого провадження, розшуку майна боржника, перевірки майнового стану боржника. Вказує, що він неодноразово приходив за адресою місця проживання боржника, яка вказана у виконавчому документі. Однак, було встановлено, що боржник там не проживає. Після поновлення його діяльності, як приватного виконавця, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №994/5 від 17 березня 2020 року, він поновив запити про майно боржника ОСОБА_1 . Отримавши негативні відповіді щодо наявності майна та доходів боржника, він прийняв рішення про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Приватний виконавець вважає свої дії щодо примусового виконання виконавчого провадження №57635131 такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2018 року вирішено стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТзОВ «Волиньгаз збут» заборгованість за несплату послуг з постачання природного газу в розмірі 2481,69 гривень та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 176,20 гривень.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. від 07 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження ВП №57635131 з примусового виконання вищевказаного судового наказу.

08 листопада 2018 року приватним виконавцем надіслано боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом копію постанови про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копією списку згрупованих поштових відправлень та копією фіскального чеку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення (абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що приватним виконавцем дотримано вимог закону щодо порядку та строків повідомлення боржника про початок виконавчого провадження.

З наведених мотивів суд відхиляє доводи скаржника про те, що приватний виконавець не вжив всіх, передбачених законом, дій для її розшуку та повідомлення про відкриття виконавчого провадження.

Також встановлено, що приватним виконавцем здійснено заходи щодо розшуку майна боржника. Зокрема, приватним виконавцем одержано інформацію про майновий стан боржника. За відомостями Пенсійного фонду України боржник пенсії не отримує, за трудовими чи цивільно-правовими договорами не працює, про останнє місце роботи боржника відомості відсутні. Відповідно до отриманої приватним виконавцем інформації з Державної фіскальної служби у вказаній установі відсутні відомості про наявність рахунків боржника у фінансових установах та про можливі джерела отримання доходів боржником. Головне управління Держпродспоживслужби у Волинській області та Міністерство внутрішніх справ повідомили приватного виконавця про відсутність за боржником зареєстрованого рухомого майна. За повідомленням Держгеокадастру у Волинській області за ОСОБА_1 немає зареєстрованих земельних ділянок.

Матеріалами справи підтверджується, що приватним виконавцем неодноразово здійснювались виходи за адресою місця проживання боржника, яка вказана у виконавчому документів, однак було встановлено, що ОСОБА_1 там не проживає.

Після поновлення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Волинської діяльності Клехо А.Є. , відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №994/5 від 17 березня 2020 року, приватний виконавець поновив запити про майно боржника ОСОБА_1 .

Повторно отримавши відповіді про відсутність в боржника майна та доходів, він прийняв рішення про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. від 06 квітня 2020 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 2 вказаного вище Закону встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.ч.1,5,7 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження», Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставіп.п.1,3,11 ч.1 ст.37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставіст.38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Пунктом 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені положення діючого законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність вимог скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, ОСОБА_1 зазначає, що приватний виконавець не вжив усіх достатніх та необхідних заходів для розшуку її, як боржника у виконавчому провадженні, адже вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, наведені обставини скаржник не підтвердила жодним доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Також ОСОБА_1 зазначає, що в зв`язку з наявністю інформації про неї в Єдиному реєстрі боржників вона обмежена в своїх правах, як власник нерухомого майна. Наразі борг перед ТзОВ «Волиньгаз збут» за судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2018 року нею погашено повністю.

З дослідженої в судовому засіданні довідки ТзОВ «Волиньгаз Збут» від 08 вересня 2020 року встановлено, що станом на 08 вересня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за спожитий природній газ, погашена в повному обсязі. Крім того, боржником повернуто витрати на оплату судового збору (а.с. 5).

З огляду на наведене суд зазначає, що погашення боржником заборгованості поза межами виконавчого провадження не може слугувати підставою для скасування постанови виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що приватним виконавцем були вжиті всі достатні та необхідні заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження», оскаржувана постанова приватного виконавця від 06 квітня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу є правомірною та обґрунтованою, а тому суд не вбачає підстав для визнання її незаконною чи такою, що підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що скаржник обрала невірний спосіб захисту, оскільки вимоги скарги стосуються виключення відомостей про неї з Єдиного реєстру боржників, однак вирішення цього питання має інший порядок згідно чинного законодавства.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-81,133,141,260, 447-452 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо Анатолія Євгеновича від 06 квітня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк