Справа № 344/1204/21
Провадження № 22-ц/4808/879/21
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси та Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючою суддею Татаріновою О.А. 29 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ Банк Фінанси та Кредит, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 07 лютого 2018 року №000061-b.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 квітня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси та Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги передано на розгляд Франківського районного суду м. Львова.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилається на необгрунтованість оскаржуваної ухвали, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказав, що 17.06.2006 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про отримання споживчого кредиту в розмірі 13000 грн. Цього дня між сторонами укладено відповідний кредитний договір. В подальшому ПАТ Банк Фінанси та Кредит відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ Фінансова компанія Кредит-Капітал. Апелянт зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності, оскільки позивач у своєму позові наголошував на тому, що заборгованість позивача пов`язана з отриманням споживчого кредиту, а тому просив звільнити його від сплати судового збору. Крім того, судом не з`ясовано думку представника позивача щодо права вибору передачі справи до суду за місцезнаходженням одного з відповідачів згідно ч. 15 ст. 28 ЦПК України. Представник позивача зазначає, що в оскаржуваній ухвалі місцевий суд не вказав мотивів відхилення доказів у справі, зокрема заяви ОСОБА_1 від 17.10.2006 про отримання споживчого кредиту.

Просить оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

У надісланому на адресу апеляційного суду відзиві представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» доводи апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає їх безпідставними. Відповідач зазначив, що оспорюваний позивачем договір відступлення права вимоги не містить ознак споживчого договору та не регулюється ЗУ Про захист прав споживачів. Вважає, що судом першої інстанції було з`ясовано думку представника позивача щодо передачі справи в інший суд, оскільки ним подано заперечення на відповідну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». На думку відповідача, представник позивача зловживає процесуальними правами та порушує принципи верховенства права, законності, розумності строків вирішення справи. Враховуючи вказане, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України та ч.1 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд іншому суду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 07.02.2018. Оскільки вказаний договір не є споживчим, то, на думку суду, на нього не поширюються норми ЗУ Про захист прав споживачів. Зважаючи на те, що юридична адреса відповідача ТОВ Фінасова компанія Кредит-Капітал м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1 корпус 28, відтак місцевий суд дійшов висновку про передачу справи до Франківського районного суду м. Львова. Проте з цим висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може з огляду на таке.

Судом встановлено, що 17.10.2006 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківської філії КБ Фінанси і кредит з заявою на отримання споживчого кредиту на суму 13000 грн, терміном 36 місяців на споживчі цілі (а.с. 123).

17 жовтня 2006 року між Банк Фінанси та кредит та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1532/06-К16, згідно з яким позичальнику надано кредит у сумі 13000 грн (а.с. 3-4).

Згідно з Договором про відступлення прав вимоги №000061-b від 07.02.2018 ПАТ Банк Фінанси та Кредит відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» свої права вимоги за зобов`язаннями позичальника по кредитному договору (а.с. 6-8).

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом про визнання недійсним вищезазначеного договору відступлення прав вимоги в частині відступлення права вимоги до позивача як боржника. При цьому позивач послався на ч.3 ст. 22 ЗУ Про захист прав спложивачів як на підставу звільнення його від сплати судового збору.

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що місцезнаходженням відповідача ТОВ Фінансова компанія Кредит-Капітал місто Львів, вул. Смаль-Стоцького,1 корпус 28 (а.с. 111).

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини п`ятої статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Скасовуючи ухвалу про відкриття провадження в справі, місцевий суд виходив, зокрема з того, що договір відступлення права вимоги від 07.02.2018 №000061-b не є споживчим, відтак на нього не поширюються норми ЗУ Про захист прав споживачів.

Названий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" № 5 від 12 квітня 1996 року встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011дія пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі№ 6-1746цс16 дійшов висновку, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Правовідносини сторін безпосередньо стосуються виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 17 жовтня 2006 року, що укладений між Банк Фінанси та кредит та позивачем.

Оскільки спірні правовідносини виникли на стадії виконання договору про надання споживчого кредиту, зокрема щодо відступлення прав вимоги за ним, ОСОБА_1 мав право на пред`явлення позову за зареєстрованим місцем проживання чи перебування (частина п`ята статті 28 ЦПК України).

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 на час пред`явлення позову була адреса: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до юрисдикції Івано-Франківського міського суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала суду про передачу справи на розгляд до Франківського районного суду м. Львова постановлена з порушенням норм процесуального права. Тому вона у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись 369, 374, 379, 381 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 квітня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 25 червня 2021 року.