ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року

м. Харків

Справа № 613/1005/20

Провадження № 22-ц/818/1178/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з рогляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 281 530,04 грн та судові витрати в розмірі 19 683, 33 грн.

Представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити відчуження земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2

-Кадастровий номер: :00:004:0277 загальною площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 8; підстава виникнення права власності: Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 174665, виданий 05.06.2012 року, договір купівлі продажу земельної ділянки серія ВРС № 776778, виданий 05.06.2012 року.

-Кадастровий номер: :00:004:0276 загальною площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 8, підстав виникнення прав власності: договір купівлі продажу земельної ділянки серія ВРС № 776776, виданий 05.06.2012 року.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що у разі задоволення позову ОСОБА_2 буде стягнуто на користь ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 301 213,37 грн. Вказана сума є значною і у відповідача, може виникнути намір відчужити належне йому майно з метою ухилення від виконання майбутнього рішення суду. До заяви додає витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.08.2020 року, з яких вбачається, що за відповідачем зареєстровані у приватній власності земельні ділянки (а. с. 4-6).

З таких обставин, з метою охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь ОСОБА_1 , враховуючи, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене нерухоме майно є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів, вважає, що є всі підстави для забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження майно: земельні ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_2 .

Ухвалою суду першої інстанції від 30 жовтня 2020 року заява про забезпечення позову задоволена. Накладено заборону на відчуження земельних ділянок по 0,1 га, кадастровий номер :00:004:0277 та :00:004:0276, цільовим призначенням яких є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано позивача ОСОБА_1 в якості зустрічного забезпечення внести на депозитний рахунок Богодухівського районного суду Харківської області 30 000 грн та надати до суду документи про виконання ухвали про зустрічне забезпечення.

Ухвала суду мотивована тим, що на його думку, існує реальна загроза правам та інтересам позивача ОСОБА_1 , а тому заборона вчиняти певні дії, як спосіб забезпечення позову, є обґрунтованими, відповідає вимогам розумності та адекватності, забезпечує збалансованість інтересів сторін оскільки саме цей захід спроможний забезпечити захист інтересів позивача до вирішення спору по суті.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу в частині зобов`язання ОСОБА_1 в якості зустрічного забезпечення внести на депозитний рахунок Богодухівського районного суду Харківської області 30 000 грн та надати до суду документи про виконання ухвали про зустрічне забезпечення.

У скарзі зазначає, що застосування зустрічного забезпечення саме за ініціативою суду є виключно правом суду, і лише подача відповідного клопотання зацікавленим учасником справи створює вже обов`язок суду вирішити позитивно чи негативно дане питання. Також зауважує, що суд, визнаючи співмірність зустрічного забезпечення із можливими збитками не зазначив про які сам збитки може понести відповідач взагалі.

Крім того, позивач погоджується, що у своїй заяві про забезпечення позову викладала свою позицію щодо зустрічного забезпечення, а саме наголошує, що накладенням арешту відповідач не буде обмежений у праві користування земельними ділянками, тому не вбачає в обраному виді забезпечення позову збитків відповідача.

У зв`язку з вищезазначеним, вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що підлягає часткову скасуванню в частині зустрічного забезпечення позову.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з`явились. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на підтвердження зазначеного матеріали справи містять відповідне зворотнє повідомлення на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 26). На адресу відповідача, зазначену в апеляційній скарзі, судом було направлено судову повістку, однак вона повернулась не вручена з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання че перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. До суду апеляційної інстанції заяви відповідного змісту від ОСОБА_2 не надходило.

За таких обставин, та з урахуванням положень чинного законодаства, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував та не перевірив наявності правових підстав для зустрічного забезпечення позову з власної ініціативи.

З метою ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача у разі задоволення його позову, судом вжито заходів забезпечення позову, а саме заборонено вчиняти відчуження земельних ділянок, які належать відповідачу.

Згідно з частиною 1 статті 154 суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Таким чином, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.

Виходячи із системного тлумачення ч. 1 і 3 ст. 154 ЦПК України, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Оскільки вжиття заходів зустрічного забезпечення за загальним правилом має диспозитивний характер, то при вирішенні питання про їх застосування суд повинен оцінити необхідність зустрічного забезпечення та з`ясувати спроможність позивача компенсувати відповідачу у майбутньому можливі збитки, пов`язані із забезпеченням позову.

Тобто основною передумовою застосування правил статті 154 ЦК є факт можливості таких збитків.

Відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (ч. 5 ст. 154 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії».

Водночас, основний критерій зустрічного забезпечення - можливість збитків судом першої інстанції взагалі не обгрунтований.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів перевірила виділені матеріали справи, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом вказаної норми права, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Отже, виходячи з вимог зазначених норм, має бути обґрунтувано факт можливості спричинення збитків заходами забезпечення позову відповідачу, визначено їх потенційний розмір, а суд повинен ретельно дослідити ці обставини та оцінити співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Вжиті ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2020 року заходи забезпечення позову у цій справі шляхом встановлення заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчуження у будь-який спосіб земельних ділянок є тимчасовим заходом, який на час розгляду справи обмежує власника здійснити відчуження спірних земельних ділянок.

Крім того, будь-яких вагомих аргументів на підтвердження можливості збитків у відповідача у суду не було, також необхідно зазначити, що зустрічне забезпечення було виключно ініціативою суду, заяви від ОСОБА_2 щодо цього питання до суду не було надано.

При цьому застосований судом вид зустрічного забезпечення позову за своєю суттю не впливає на матеріальний стан відповідача як на власника майна та не призводить до компенсації можливих додаткових витрат у зв`язку з його застосуванням, оскільки арештоване майно перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Лише гіпотетичне уявлення суду щодо можливість збитків без вмотивування вірогідності їх спричинення, і до того ж саме внаслідок забезпечувальних заходів, не може бути достатньою підставою для застосування механізму, передбаченого ст. 154 ЦПК.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на основну умову застосування зустрічного забезпечення - вірогідність збитків, не оцінив дійсну можливість порушень майнових прав відповідача унаслідок арешту земельних ділянок, не визначив потенційний розмір збитків

Постановивши оскаржувану ухвалу із зазначенням про зустрічне забезпечення, суд першої інстанції не мотивував належним чином і не навів правових підстав для зобов`язання ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Богодухівського районного суду Харківської області 30 000 грн.

Отже, при вирішенні цього питання апеляційний суд враховує обраний судом вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, та відсутність належних обґрунтувань можливості збитків унаслідок зазначеного виду забезпечення позову , а тому вважає вжиття заходів зустрічного забезпечення за ст. 154 ЦПК передчасним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2020 року в частини зустрічного забезпечення позову та зобов`язання ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Богодухівського районного суду Харківської області 30 000 грн та надати до суду документи про виконання ухвали про зустрічне забезпечення скасувати, в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови

складено 16 лютого 2021 року