ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/666/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: учасника справи та представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/16449/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання будинковолодіння об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання коштів особистою власністю одного з подружжя, стягнення компенсації 1/2 частини ринкової вартості будинку з добудованими приміщеннями, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2021 року (суддя Стефанишин С.Л.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання коштів особистою власністю та стягнення коштів.

На обґрунтування позову зазначав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 з 29.08.1997. За рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.08.2015 шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував, що відразу після одруження, вони почали проживати у частині будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач ОСОБА_3 . Дана частина будинку складалася із двох кімнат, коридору та кухні, а туалету, ванної кімнати та комунікацій з водопостачання у будинку не було.

З метою покращення житлових умов для проживання сім`ї, запитавши попередню згоду власника будинку ОСОБА_3 , про добудову, перепланування належної йому частини будинку, він звернувся до будівельної бригади, яка розпочала виконання усіх будівельних робіт.

В ході проведення цих робіт, було знесено будинок, всі прибудови і розпочато будівництво із заливання фундаменту для будинку, площею забудови близько 12 м х 9 м. Будівництво будинку тривало шість місяців без внутрішніх робіт, в ході якого було вимуровано стіні, зроблено дах, встановлено вікна, простінки, міжкімнатні двері та інше. Також проведено систему опалення, яке складалось з металевих труб та чавунних радіаторів, а згодом через два роки систему опалення було осучаснено.

Крім того, фасад будинку було утеплено пінопластом, нанесено декоративну штукатурку, проведено водопровід і підключено комунікації будинку до міської мережі водовідведення.

Позивач зазначав, що у будинку було зроблено повністю евроремонт, встановлено електропроводку, нову лінію електропостачання і новий сучасний лічильник, стабілізатор напруги, теплу підлогу та інше. Крім того, по периметру земельної ділянки, де знаходиться будинок, встановлено паркан, подвір`я встелене тротуарною плиткою, приблизною площею 120 кв.м.

Таким чином, загальна площа будинку склала 86,2 кв.м., з яких житлова - 46,8 кв.м.

Також, як зазначав позивач, на земельній ділянці було побудовано приміщення під автомайстерню, загальною площею 70 кв.м., та приміщення автосервісу, а також приміщення, площею 5мх5м, у два поверхи, де на першому поверсі - сауна, на другому поверсі - офісні приміщення, в яких проведено холодне та гаряче водопостачання, проведено систему каналізації, опалення, встановлено металопластикові вікна, теплу підлогу, зроблено євроремонт та інше. Територія площею 340 кв.м. біля цих приміщень була заасфальтована.

Зазначає, що він побудував даний будинок з усіма його прибудовами, розпочав підприємницьку діяльність, вклав усі свої кошти та кошти, які позичав на будівництво будинку та облаштування території, оскільки на меті у нього було спільне проживання в зазначеному будинку із дружиною та дітьми, і ведення підприємницької діяльності.

Позивач вважає, що новозбудований будинок з усіма прибудовами, побудований в період шлюбу, за спільні кошти подружжя, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності, і він претендує лише на компенсацію його частки у спільному майні подружжя.

Крім того, вказує, що у будівництво ним були вкладені кошти в сумі 26 000 доларів США, отримані від реалізації належної чоловікові його сестри квартири.

Оскільки відповідачі відмовляються добровільно провести поділ зазначеного майна, просив визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя: будинок (А-2) АДРЕСА_1 загальною площею 86,2 кв.м, житловою площа - 46,8 кв.м, допоміжною площею - 39,4 кв.м; приміщення автомайстерні, загальною площею 70 кв.м; двоповерхове приміщення, загальною площею 50 кв.м (перший поверх - сауна другий поверх - офісне приміщення). Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 кошти в сумі 26 000 доларів США, які були витрачені на будівництво та облагородження будинковолодіння АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідачів на користь позивача 1/2 частину ринкової вартості будинку і добудованими приміщеннями (А-2) АДРЕСА_1 з вирахуванням коштів, які є особистою власністю ОСОБА_1 в сумі 26 000 доларів США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на незастосування судом норм матеріального права, яка підлягають застосуванню, неповне дослідження доказів у справі та ненадання їм належної оцінки. Вважає, що ним було подано достатньо доказів, які підтверджують використання купленого ним товару саме в будівництво будинку по АДРЕСА_1 , та несення ним витрат на будівництво, які суд першої інстанції не дослідив та не дав належної оцінки.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а викладені у ній доводи такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу.

Представники відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в судовому засіданні просили апеляційну залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29.08.1997 перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.08.2015 шлюб між ними розірвано. Даним рішенням встановлено, що фактичні шлюбні стосунки між подружжям було припинено з березня 2015 року (а.с. 8 т. 1).

За договором від 16 травня 1975 року, відповідач ОСОБА_3 набув у власність глинобитний, критий етернітом житловий будинок та надвірні будівлі, які до нього відносяться, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна жила площа всього будинку становить 25,09 кв.м. (а.с. 11-12 т. 1).

Крім того, відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 0,0890 га, кадастровий номер :05:003:0088, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , відповідно до державного акта від 14.09.1995 ХМ 03894 (а.с. 102-103, 118 т. 1).

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 699 від 14.08.2003, відповідачу ОСОБА_3 затверджено акт державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом житлових, допоміжних приміщень, господарських побутових споруд та гаражів по АДРЕСА_1 гараж - 9,2х4,0 м, В-господарська споруда - 2,74х4,76м, 1-5-кухня 4,5 кв.м., 1-3 житлова 7,7 кв.м., 2-1;2-2 коридор 14,5; 5,1 кв.м., 2-3 пральна - кладова 6,9 кв.м., 2-4 кухня 12,9 кв.м., 2-5; 2-6 житлові 23,4; 11,8 кв.м., 2-7 коридор 11,6 кв.м. Дозвіл на будівництво було надано згідно з рішенням МВК № 156 від 11.07.1983 (а.с. 111 т. 1).

Згідно з технічним паспортом, виготовленого 27.09.2003 на ім`я ОСОБА_3 , загальна площа будинку по АДРЕСА_1 становить 125 кв.м., житлова - 70 кв.м., допоміжна - 55,5 кв.м. (а.с. 9-10 т. 1).

Відповідно до довідки № 9937 про склад сім`ї, яка видана відділом реєстрації місця проживання, у будинку по АДРЕСА_1 зареєстровано 10 осіб: ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_2 (дочка), ОСОБА_9 (син), ОСОБА_10 (онука), ОСОБА_10 (онука), ОСОБА_4 (онука), ОСОБА_5 (онука), ОСОБА_11 (онука), ОСОБА_12 (зять), ОСОБА_1 (інші) (а.с. 112 т. 1).

19.11.2016 відповідачем ОСОБА_3 , як замовником будівництва, виготовлено будівельний паспорт № 202 та 17.12.2016 до Управління ДАБІ у Хмельницькій області подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а саме: про реконструкцію житлового будинку з прибудовою та надбудовою по АДРЕСА_1 (а.с. 119-125 т. 1).

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 26.06.2018 у справі № 345/4159/13-ц, індивідуальне житлове будівництво здійснюється з метою забезпечення житловою площею тих громадян і членів їх сімей, яким у встановленому порядку надано право на земельну ділянку для будівництва будинку. У зв`язку з цим сама по собі участь інших осіб у спорудженні будинку не може слугувати підставою для визнання за такими особами права власності на частку у спорудженому будинку. Такі особи можуть лише вимагати відшкодування власником будинку понесених ними затрат.

Лише у виняткових випадках, якщо з урахуванням всіх обставин справи та в результаті з`ясування істинних правовідносин сторін буде встановлено, що сторонні особи брали участь у спорудженні будинку на підставі укладеної із забудовником та членами його сім`ї угоди про створення спільної власності на будинок з метою забезпечення зазначених осіб жилими приміщеннями, за особами, які, не будучи членами сім`ї забудовника, брали участь у спорудженні будинку, може визнаватися право на частку в будинку.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно виходив з того, що надані позивачем ОСОБА_1 : ксерокопії видаткової накладної № ПП-2307-01 від 23.07.2005, товарних чеків від 27.07.2005, 10.08.2005, від 30.07.2005, квитанцій від 26.10.2005, 22.10.2005, видаткової накладної № ПП-2908-03 від 29.08.2008, видаткової накладної № КІV0127634 від 07.11.2008, накладної від 13.05.2009, товарного чеку від 02.09.2009, договору-замовлення та квитанції від 26.11.2009, договорів-замовлення та квитанції від 29.10.2009 на виготовлення та встановлення металопластикових вікон та дверей, договору підряду на виконання робіт з асфальтування доріг та майданчиків від 16.06.2011 не свідчать про наявність законних підстав для виникнення у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як подружжя, права власності на спірне будівництво, а лише можуть бути підставою для відшкодування понесених витрат (а.с. 23-26, 47-56 т. 1).

Крім того, у ксерокопіях накладних та квитанціях від 20.03.2002, від 07.05.2002, від 17.06.2002, від 20.06.2002, від 17.06.2002, від 30.09.2002, від 24.05.2002, від 27.09.2004, від 21.05.2003, від 26.05.2003, від 30.05.2003, 19.019.05.2003, від 22.05.2003, від 23.05.2003, 20.05.2003, які містяться на а.с. 18-22 т. 1, зазначено покупцем та отримувачем будівельних матеріалів не позивача, а інших осіб, а тому, суд першої інстанції правильно встановив, що такі документи не підтверджують факту придбання таких матеріалів саме ОСОБА_1 та їх використання при будівництві по АДРЕСА_1 .

Крім того, надані позивачем ксерокопії товарних чеків, накладних, видаткових накладних, рахунків-фактур, квитанцій, датованих в період з 2011 по січень 2015 року також не містять відомостей щодо їх використання при будівництві по АДРЕСА_1 , враховуючи той факт, що в період шлюбу сторонами 09.03.2010 було придбано житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 27-46, 162-165 т. 1).

Суд першої інстанції правомірно відхилив як докази на підтвердження факту здійснення будівництва за спільні кошти подружжя та працею копії договорів про надання телекомунікаційних послуг фізичним особам від 08.08.2007, про постачання електричної енергії, протоколу замовлення послуг та обладнання від 16.04.2007, оскільки ними не встановлено факту участі позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 у зведені частини житлового будинку, площею 86,2 кв.м., по АДРЕСА_1 , який належить відповідачу ОСОБА_3 , зазначені документи свідчать лише про користування такими послугами (а.с. 58-62 т. 1).

Крім того, покази свідків, які були допитані в суді першої інстанції, також достовірно не підтверджують позовних вимог, оскільки на підставі них неможливо суду встановити дійсні обставини справи щодо участі сім`ї позивача у будівництві нерухомого майна по АДРЕСА_1 та щодо розміру такої участі.

Також наявний в матеріалах справи висновок експерта № 68/19 від 29.07.2020 (а.с. 63-86 т. 2) не доводить, що будівництво спірних приміщень здійснювалось сім`єю позивача, а вказує лише на вартість будівельних матеріалів та витрат на виконані роботи по будівництву.

Згідно з роз`ясненнями пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до статті 12 Закону України «Про власність» (що втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V, але був чинний на час виникнення спірних правовідносин»), у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі статтею 17 Земельного кодексу Української РСР і статтею 14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім`ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них статтею 156 Житлового кодексу Української РСР обов`язок.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене вище, дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку, врахувавши обставини справи, суд першої інстанції правильно виходив з безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю та стягнення 1/2 частини ринкової вартості будинку з добудованими приміщеннями, оскільки позивачем не надано належних та допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що зазначене спірне майно було набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за рахунок належних їм будівельних матеріалів, внаслідок їх спільної праці та спільних коштів, та доказів укладення письмової угоди з ОСОБА_3 про створення спільної власності, тому відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Крім того, безпідставними є позовні вимоги позивача про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 коштів в сумі 26 000 доларів США, оскільки відсутні належні допустимі та достовірні докази отримання таких коштів в дар в установленому законом порядку та вкладення коштів отриманих ним, як представником продавця ОСОБА_13 за договором купівлі-продажу квартири від 21.10.2010 в розмірі 26 000 доларів США саме в у будівництві нерухомого майна по АДРЕСА_1 (а.с. 166-167 т. 2).

При цьому, слід врахувати, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 01.03.2021 про внесення виправлень виключено в частині четвертій в абзаці знизу мотивувальної частини рішення словосполучення «які були витрачені на будівництво на облагородження будинковолодіння по АДРЕСА_1 та будинок і добудованим приміщеннями за зазначеною адресою». А тому, доводи апеляційної скарги про суперечність висновків суду в цій частині не заслуговують на увагу.

Необґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі на отримання дозволу від власника будинку ОСОБА_3 на здійснення будівництва, оскільки належних доказів в підтвердження зазначених обставин відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства надано не було.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що суд не дав належної оцінки доказам по справі, не можуть бути прийнятті колегією суддів, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив докази у справі та дав їм оцінку відповідно до положень ст. 89 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом у даній справі.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай