ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1398/21 Справа № 175/3250/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Ферма на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ферма до Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит та Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Есаймент про припинення майнової поруки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит та Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Есаймент про припинення майнової поруки.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року у відкритті провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ферма до Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит та Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Есаймент про припинення майнової поруки відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю Ферма звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Тобто, за певних умов обидві сторони у цивільному процесі можуть і не бути фізичними особами, якщо тільки такий спір не належить до юрисдикції іншого суду, зокрема господарського.

Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у пункті 1 частини першої статті 20 ГПК України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України виключив з-під юрисдикції господарського суду спори щодо всіх правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого не є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. А частина перша статті 19 ЦПК України у системному зв`язку з частиною першою статті 5, статтею 46, частиною першою статті 47, частиною другою статті 48 цього кодексу не встановлюють обмежень щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами акцесорного зобов`язання є винятково юридичні особи та (або фізичні особи-підприємці).

З 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року -спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Іншими словами, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

З вказаної дати, якщо хоча би однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи-сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 13 березня 2019 року по справі №906/277/18.//

Встановлено, що звернувшись до суду з цим позовом до Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит та Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Есаймент, позивач просить припинити майнову поруку ТОВ Ферма за договором поруки № 094/07/02 від 29.11.2007 року, укладений між: Філія Дніпровське РУ ВАТ Банк Фінанси та Кредит, правонаступником якого є ТОВ Фінансова компанія Есаймент, ТОВ Ферма та громадянином ОСОБА_1 , а також за Іпотечним договором № 094/07/01 від 29.11.2007 року, укладений між Філія Дніпровське РУ ВАТ Банк Фінанси та Кредит, правонаступником якого є ТОВ Фінансова компанія Есаймент та ТОВ Ферма, за зобов`язання кредитного договору № 094/07-ФЛ від 29.11.2007 року, укладеного між Філія Дніпровське РУ ВАТ Банк Фінанси та Кредит, правонаступником якого є ТОВ Фінансова компанія Есаймент та громадянином ОСОБА_1 та ін.

Суд першої інстанції належної уваги на вищезазначене не звернув та дійшов помилкового висновку стосовно того, що дана справа має розглядатися в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню та справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,379, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Ферма задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: