Справа № 369/9278/18
Провадження №2-п/369/74/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Вець О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідачів ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Києво-Сятошинська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2021 року представник відповідачів ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі №369/9278/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Києво-Сятошинська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності.

Свою заяву про перегляд заочного рішення заявник мотивував тим, що рішення суду отримав 30 квітня 2021 року.

Вказував, що причин неявки його як представника відповідачів в судове засідання є поважними, а саме посилався на Постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із внесеними змінами Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19», із внесеними змінами Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на ериторії із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19», із внесеними змінами Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на ериторії із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19», протокол №11 від 20 березня 2021 року позачергового засідання Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, протоколу №29 від 01 квітня 2021 року постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради.

Вказував, що відповідачі по справі не з`являлися у зв`язку з тим, що судом було прийнято рішення допитати їх в якості свідків.

ОСОБА_1 також у своїй заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що суд був позбавлений можливості об`єктивного та всебічно розглянути цивільну справу, допустив процесуальні помилки, прийнявши рішення про заочний розгляд справи.

На підставі вище наведеного, представник відповідачів просив суд скасувати заочне рішення від 30 квітня 2021 року та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10 червня 2021 року представник позивача через канцелярію суду зареєструвала заяву, відповідно до якої вона просила проводити судове засідання у її відсутності та просила заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

10 червня 2021 року на електронну адресу суду надійшла заява представника відповідачів, відповідно до якої він просив відкласти розгляд заяви про перегляд заочного рішення у зв`язку з перебуванням у відпустці. Будь-яких доказів до поданої заяви про відкладення розгляду справи суду не надав.

Інші сторони у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України , у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, в межах розгляду заяви, приходить до висновку, про відсутність підстав для скасування заочного рішення суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення,має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, для скасування заочного рішення необхідно встановити як поважність причини неявки у судове засідання та (або) повідомлення про причини неявки, так і поважність причин неподання відзиву відповідачем, і наявність істотного значення доказів, на які посилається відповідач, для правильного вирішення справи.

Тобто для скасування заочного рішення необхідна одночасна наявність наведених частин зазначених умов.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що жодна з наведених підстав для скасування заочного рішення і більш того їх сукупність у заяві про перегляд заочного рішення відсутні.

По - перше, відсутність поважних причин неявки в судове засідання.

Представником Відповідача не одноразово, в тому числі і на дату прийняття заочного рішення були подані до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку карантином запровадженим внаслідок пандемії на СОVID-19.

Так, Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року у справі №211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 з 12 березня 2020 року по 31 липня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів №343 відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів №392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному та міжнародному сполученні; з 25 травня 2020 року перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час, за положеннями статті 129 Конституції, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засідані.

Доказів поважності причин неявки Відповідачів та їх представника не подавали. Всі заяви містять загалом ідентичні доводи та неточні дані про карантинні обмеження які на їх думку унеможливлюють прибуття до суду.

На офіційному сайті суду неодноразово оприлюднювалась інформація щодо способів реалізації прав учасників судових розглядів щодо участі в судових засіданнях, зокрема шляхом особистої участі із застосуванням засобів індивідуального захисту або у режимі відеоконференції.

Відповідачі та їх представник не зверталась до суду із клопотаннями про забезпечення участі у розгляді справи в режимі відеоконференції, до суду особисто не з`являлись.

В той же час, провадження у даній цивільній справі було відкрите у серпні 2018 року, а отже, ще до оголошення карантину.

Таким чином вбачається, що Відповідачі та їх представник систематично не з`являлись в судові засідання з метою затягнути розгляд даної цивільної справи в суді.

Саме, на неповажність причин пропуску судового засідання та зловживання зі сторони Відповідача своїми процесуальними правами послався представник Позивача, звертаючись до суду з заявою про заочний розгляд справи.

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 06 серпня 2018 року, справа №552/2378/17).

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 ЦПК України. Зокрема, учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність, нечесність, відсутність відкритості поведінки, відсутніст поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Разом з тим, сторони у розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

У зв`язку з наведеним, ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань, враховуючи відсутність клопотання про участь в режимі відеоконференцїі, беручи до уваги те, що в постанові від 16 липня 2020 року Верховний Суд висловив позицію про те, що саме адаптивний карантин не є перешкодою для прибуття у суд, суд не знайшов достатніх підстав для задоволення клопотання представника Відповідача про відкладення розгляду справи та з метою дотримання розумних строків розгляду справи дійшов до обґрунтованого та законного висновку про можливість розгляду справи за відсутності Відповідача та його представника.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Крім того, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Враховуючи ці обставини та викладене вище, встановлену законом обов`язковість судових рішень, сторони є рівними перед законом і мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативними актами, на захист своїх інтересів державою.

Виходячи з цього, відсутності мотивації усіх в сукупності підстав для скасування заочного рішення суду, підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст. 287, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідачів ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Києво-Сятошинська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення даної ухвали до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя: І.О. Фінагеєва