Справа № 2018/2-1521/11
УХВАЛА

"10" червня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , зацікавлені особи ОСОБА_2 , старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Плугатарьова Юлія Сергіївна на незаконні дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просить поновити строк для звернення до суду з вказаною скаргою, визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Плугатирьової Ю.С. за ВП №60815989 щодо невстановлення основного місця проживання і ведення життєдіяльності боржника ОСОБА_1 для правильного розміру середнього заробітку працівника для цієї місцевості як для особи, що офіційно не працевлаштована, не встановлення часу, розміру отриманого доходу за період офіційного працевлаштування (при яких за основу не приймаються відомості про середній заробіток працівників для цієї місцевості, а отримуються відомості про заробітну плату з цих підприємств) для здійснення вірного розрахунку боргу по аліментах за виконавчим листом №2018/2-1521/11/17 виданого 09.06.2011 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 28.01.2011 року по 01.12.2020 включно; станом на 01.12.2020 року (дата, на яку визначена заборгованість), та обчислити розмір заборгованості за аліментами за вказаним виконавчим листом відповідно до ч.3 ст. 195 СК України у зв`язку з тим, що здійснений розрахунок державним виконавцем по аліментах на суму 149349,00 грн. був складений в порушення вимог ч.1 ст. 195 СК України, виходячи із середньомісячної заробітної плати невірної місцевості (за місцем реєстрації ОСОБА_1 ), у той час як заявник протягом всього часу стягнення аліментів проживає і працює у м. Лозова Харківської області; визнати незаконними та скасувати постанови складені державним виконавцем Плугатирьовою Ю.С. по ВП №60815989: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 05.02.2020 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 05.02.2020 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 05.02.2020; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 05.02.2020; про арешт коштів боржника від 05.02.2020, про арешт коштів боржника від 06.02.2020, про арешт майна боржника від 12.02.2020.

В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.03.2021 стягнено з заявника на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 2004 р.н. у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На виконання вказаного рішення суду, ОСОБА_2 отримала виконавчий лист, та пред`явила його до примусового виконання лише 05.12.2019 року до МРВ ДВС по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

за яким було відкрито ВП №60815989. В рамках вказаного виконавчого провадження суб`єктом оскарження було складено ряд оскаржуваних постанов, та здійснено розрахунок заборгованості по аліментах, яка станом на 01.12.2019 складала 122136,50 грн., а після перерахунку 91466,04 грн. Заявник в своїй скарзі зазначає, що до моменту відкриття виконавчого провадження він самостійно в добровільному порядку сплачував аліменти стягувачу. При складання розрахунку заборгованості державним виконавцем здійснено ряд порушень, а саме не встановлено місцеперебування заявника, оскільки він впродовж 8 років не проживає за місцем своєї реєстрації, а проживає у м. Лозова, і певний час був працевлаштований, а тому розрахунок має бути здійснений і з урахуванням доходів за офіційним місцем роботи за той час, а не за розміром середньої заробітної плати, та з урахуванням відомостей про середню заробітну плату у м. Лозова Харківської області, а не за місцем реєстрації. Станом на 01.10.2020 року заборгованість складає 91466,04 грн., а тому державним виконавцем винесені постанови про встановлення обмежень боржника, які є не законними, оскільки здійснений не вірно розрахунок. Також просить поновити пропущений строк зі скаргою у зв`язку з тим, що заявник звертався до суду з різними позовами, проте у відкриття провадження йому було відмовлено, та роз`яснено право на звернення з відповідною скаргою на дії державного виконавця.

Від головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Плугатирьової Ю.С. надійшли до суду заперечення, в яких вона відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що в провадженні перебуває ВП №60815989, в рамках якого був складений оспорюваний розрахунок заборгованості по аліментах, який було отримано боржником, та після звернення стягувача та боржника з квитанціями про сплату аліментів був здійснений перерахунок вказаного розміру, та оскільки заборгованість по аліментах перевищує суму відповідних платежів за 4 місяці, тому були складені постанови про встановлення тимчасових обмежень. Розрахунок заборгованості оскаржений боржником не був, та жодних доказів про місце проживання/реєстрації та про його працевлаштування за період з 01.01.2011-01.12.2019 року також не надано. На теперішній час аліменти утримуються із заробітної плати боржника. Також зазначено, що причин для поновлення строку для подання скарги не існує, оскільки боржник ознайомився з матеріалами ВП 11.02.2020.

Стягувач своїм правом на подання заперечень не скористалась.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, хоча повідомлені належним чином та своєчасно, проте їх неявка не перешкоджає розгляду вказаної скарги відповідно до ст. 450 ч.2 ЦПК України. Від заявника надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності, та за наявними матеріалами у справі.

Головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Плугатирьова Ю.С. в своїх запереченнях просить розглядати вказану скаргу за відсутності уповноваженої особи відділу.

09.02.2021 року вказана скарга надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А.

Ухвалою судді від 11.02.2021 року вказану скаргу прийнято до розгляду, витребувано з Міськрайонного ВДВС по Дергачівському району та Золочівського району Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) належним чином завірену копію ВП 60815989.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) рішення від 19 лютого 2009 року вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в

контексті преамбули Конвенції яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано положеннями розділу VII ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.03.2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково, а саме стягнуто на її користь з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від всіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.01.2011 року до досягнення повноліття.

09.06.2011 ОСОБА_4 було отримано вказаний виконавчий лист по справі, який 06.12.2019 року пред`явлено до виконання до МРВ ДВС по Дергачівському та Золочівському р-нах ГТУЮ у Харківській області, за яким було відкрито виконавче провадження (ВП №60815989) постановою від 10.12.2019 року.

11.12.20219 року державним виконавцем було спрямовано ОСОБА_1 виклик державного виконавця, та за заявою ОСОБА_2 державним виконавцем було складено розрахунок боргу по аліментах за період з 28.01.2011 по 01.12.2019 року, який склав 122136,50 грн. Вказаний розрахунок було отримано заявником 26.12.2019 року.

11.02.2020 року до відділу ДВС звернулась стягував ОСОБА_2 із заявою про отримання аліментів за періоди з 2011 року по 2019 рік із зазначенням відповідних сум, та просила здійснити перерахунок боргу зі сплати аліментів. Також в цей же день, до відділу ДВС звернувся боржник ОСОБА_1 із заявою та копіями квитанцій про сплату аліментів, який також просив перерахувати суму боргу зі сплати аліментів.

11.02.2020 та 12.02.2020 року державним виконавцем здійснено розрахунок боргу з урахуванням наданих даних, та сума боргу після перерахунку склала 100494,50 грн. В подальшому державним виконавцем були здійснені розрахунки боргу по аліментах, та станом на 02.12.2020 року сума боргу по аліментах ОСОБА_1 складає 92381,68 грн.

Заявник не погоджується з вказаний розрахунком, оскільки державним виконавцем не встановлено місцеперебування заявника, оскільки він впродовж 8 років не проживає за місцем своєї реєстрації, а проживає у м. Лозова, і певний час був працевлаштований, а тому розрахунок має бути здійснений і з урахуванням доходів за офіційним місцем роботи за той час, а не за розміром середньої заробітної плати, та з урахуванням відомостей про середню заробітну плату у м. Лозова Харківської області, а не за місцем реєстрації, що і стало підставою для звернення до суду з вказаною скаргою.

Заявник звертався до Лозівського міськрайонного суду Харківської області із заявою про встановлення факту проживання, однак ухвалою суду від 16.11.2020 відмовлено у відкритті провадження.

28.12.2020 року на адресу Київського районного суду надійшла позовна заява про здійснення перерахунку розміру аліментів, однак ухвалою судді від 11.01.2021 року скаргу було повернуто заявнику, яка отримана заявником 28.01.2021 року, та ухвалою суду від 11.02.2021 року повернуто сплачений судовий збір, яка отримана заявником 19.02.2021.

09.02.2021 року заявник звернувся зі скаргою на дії державного виконавця, за вказаний обставин суд вважає за можливим поновити заявнику строк для звернення до суду з вказаною скаргою.

У пунктах 1 та 3 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця и іншої посадової особи державної

виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно із пункту 3 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного устатті 3цього Закону,за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (пункт перший частини 1 та частина 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

11.12.2019 року державним виконавцем було спрямовано заявнику виклик державного виконавця, в якому вона зобов`язала надати відповідні відомості про майновий стан боржника, який останнім було залишено без задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно зі статтею 195 Сімейного кодексу України (далі - СК України) заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У пункті 4 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, визначено, що розрахунок заборгованості обчислюється на підставі відомостей, отриманих із: заяв та (або) розписок стягувача, інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

У разі, коли платник аліментів не працює, або одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу розмір щомісячних платежів встановлюється згідно з нормами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, згідно з якими не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у відповідній місцевості на суму видатків, що зазвичай сплачуються з фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону.

Аналогічний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі 664/2751/16-ц (провадження 61-6274ск20).

Підставою для не згоди зі здійснений розрахунком є те, що заявник проживає не за місцем своєї реєстрації, а у м. Лозова, та на підтвердження чого до суду надані

численні довідки, квитанції, письмові пояснення свідків тощо.

Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

У відповідності до ч.ч. 1, 10, ст. 6 цього Закону України громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Статтею 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає зазначити, що встановлення факту проживання регулюється Главою 6 Розділу IV ЦПК України, та вказаний факт не може встановлюватись в порядку судового контролю за виконанням судового рішення. Відповідного рішення суду про встановлення факту проживання в м. Лозова в Харківській області до суду надано не було, як і не надано його державному виконавцю для здійснення перерахунку. Також, суду не надано відомостей про те, які саме отримував заявник доходи на протязі з 2011 -2019 рр., та які саме суми не враховані державним виконавцем при здійснення розрахунку боргу по аліментах, та доказів отримання доходу у відповідному розмірі не надано.

Незгода боржника зі здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості по аліментам є підставою для його звернення до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Такий висновок відповідає правовому висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 343/1577/18, провадження № 61-4595ск19.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги в частині визнання бездіяльності державного виконавця Плугатирьової Ю.С. за ВП №60815989 щодо невстановлення основного місця проживання і ведення життєдіяльності боржника ОСОБА_1 для правильного розміру середнього заробітку працівника для цієї місцевості як для особи, що офіційно не працевлаштована, не встановлення часу, розміру отриманого доходу за період офіційного працевлаштування, оскільки у даному випадку дії державного виконавця щодо складення розрахунку заборгованості за аліментами є законними, вчиненими в межах повноважень та відповідно до вимог чинного на час проведення вказаних дій законодавства.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (частина друга статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

У зв`язку з тим, що у боржника виникла заборгованості зі сплати аліментів, 05.02.2020 року державним виконавцем 05.02.2020 року винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, про встановлення боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості про аліментам, про арешт коштів боржника від 06.02.2020 року, з якими боржник також не погоджуєтьсяя, та просить їх скасувати.

Разом з тим, відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи з викладеного, зміни в законодавстві визначені у частині чотирнадцятій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, які виникають після 28 серпня 2018 року. На заборгованість зі сплати аліментів, яка існувала у боржника до 28 серпня 2018 року, її розмір та тривалість накопичення вказана новація законодавства не розповсюджується. Ця раніше вже існуюча заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникне після 28 серпня 2018 року.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8 має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції, в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за аліментами у боржника ОСОБА_1 утворилась також до 28 серпня 2018 року, за період з 28.01.2011 і рахується по теперішній час, а при постановленнів вказаних рішень головним державним виконавцем Плугатирьовою Ю. застосувались положення статті 71 Закону України «Про виконавчого провадження» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилання захисту прав дитини на утримання №2475-УІІІ від 03 липня 2018 року, що набрав чинності 28 серпня 2018 року. Відповідно до наявного останнього розрахунку заборгованості, боржник має заборгованість з 01.09.2018 по 01.11.2020 61961,25, з якої сплачено 34155,93 грн., та залишок заборгованості складає 27805,32 грн., що в даному випадку перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці відповідно до ст. 71 ч. 9 ЗУ «Про виконавче провадження», тому підстав для скасування вказаних постанов і визнання їх незаконними у суду не має.

Згідно з пунктом 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Частина 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначає арешт як початкову стадію того ж провадження щодо звернення стягнення

на майно боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Судом встановлено, що боржник на даний час працює, та отримує офіційний заробіток, та з його заробітної плати здійснюється відрахування, іншого майна чи грошових коштів державним виконавцем не виявлено, тому незважаючи на погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, виконання рішення в цьому випадку не може бути забезпечене в інший спосіб ніж накладення арешту на майно та кошти боржника.

За наведеного доводи скарги ОСОБА_1 є безпідставними, а тому за вказаних підстав суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні вказаної скарги в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 260, 447-453 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , зацікавлені особи ОСОБА_2 , старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Плугатарьова Юлія Сергіївна на незаконні дії державного виконавця відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 15-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлено 10 червня 2021 року.

Суддя Г.А. ЗУБ