Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2021 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,з участю секретаря судового засідання Олексієнко С.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,завданої в результаті ДТП,-

Встановив:

В жовтні 2020 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,в якому зазначає,що 03.09.2020 р.о 17.40 год. ОСОБА_2 ,керуючи автомобілем Cherry QQ р.н. НОМЕР_1 на трасі М-18(282 км.),внаслідок порушення п.13.3 Правил дорожнього руху,допустила зіткнення з автомобілем Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 ,якій зазначений автомобіль належить на праві власності.

Відносно ОСОБА_2 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя прийнята постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення,передбаченого ст.124 КУпАП.

Оцінювачем ОСОБА_3 здійснено оцінку вартості матеріального збитку,заподіяного власнику автомобіля Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_2 ,згідно якої вартість матеріального збитку становить 436 626 гр.,вартість послуг автотоварознавчого дослідження склала 2000 гр.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПАТ «СК АСКО ДП» згідно полісу № АР/0534125,на підставі страхового акту був здійснений розрахунок страхового відшкодування.

З урахуванням отриманого страхового відшкодування,матеріальний збиток позивача в результаті пошкодження автомобіля складає 306 626 гр.

Також позивачка зазначає,що зважаючи на отримані у ДТП тілесні ушкодження,подальшу поведінку відповідачки,що викликала емоційні переживання,неможливість користування автомобілем,що змінило звичний спосіб життя позивачки, у результаті ДТП їй завдана моральна шкода,яку вона оцінила у 130 000 гр.

Просила суд стягнути з відповідачки на її користь вартість пошкодженого у ДТП транспортного засобу Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_2 у розмірі 306 626 гр.,2000 гр. вартість проведення автотоварознавчого дослідження, 130 000 гр.моральної шкоди, судові витрати по оплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.

Відповідачкою ОСОБА_2 був наданий відзив на позов ,за змістом якого вона просила відмовити у позові у повному обсязі. В обґрунтування такої позиції зазначила,що позивачка не вважає фізично знищеним пошкоджений у ДТП автомобіль,залишає його у своєму користуванні,водночас,при визначені вартості пошкодженого у ДТП транспортного засобу не врахувала його ринкову вартість після ДТП,яка складає згідно звіту оцінювача 128 856 гр.41 коп.,тому розмір заявлених позивачкою вимог у цій частині має бути зменшений. Також вважає,що у позові не конкретизовано ,в чому саме полягає завдана позивачці у ДТП моральна шкода,без документального обґрунтування зроблено посилання на певні обставини,а медичні документи щодо стану здоров`я позивачки у виді довідок складені з її слів,тому позов про відшкодування моральної шкоди відповідачка не визнала у повному обсязі.

У заяві про уточнення позовних вимог позивачка зазначає,що ринкова вартість пошкодженого у ДТП транспортного засобу Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_2 складає 128 856 гр.41 коп.,вартість проведення додаткового авто товарознавчого дослідження складає 500 гр.

Посилаючись на ці обставини,позивачка в уточненому позові просить суд стягнути з відповідачки грошову суму 177 769 гр.59 коп.-вартість пошкодженого транспортного засобу,2500 гр.вартість послуг по оцінці майна,130 000 гр.моральної шкоди, судові витрати по оплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.

У вступному слові позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Дерманська К.О.позов підтримали з наведених вище підстав,наголосивши на тому,що вина ОСОБА_2 у ДТП та розмір заподіяної позивачу матеріальної і моральної шкоди доведені належними допустимими доказами,які відповідачкою під час розгляду справи не спростовані,в добровільному порядку шкода не відшкодована.Також зазначили,що розрахунок заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу буде наданий після ухвалення рішення у справі протягом встановленого законом строку для їх стягнення додатковим рішенням

У вступному слові представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Рогальський В.М.просив відмовити у позові в повному обсязі з тих підстав,що розмір матеріальної шкоди,заявлений позивачкою до стягнення,належними доказами не доведений,заподіяння їй моральної шкоди в результаті ДТП обґрунтовується тільки доглядом за іншими особами,виписки з медичної картки щодо стану здоров`я ОСОБА_1 після ДТП складені з її слів,розрахунку витрат на професійну правничу допомогу на час розгляду справи не надано.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши усні пояснення представників учасників справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Також згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Судом встановлено та перевірено доказами,що 03.09.2020 р.приблизно о 17.40 год. ОСОБА_2 ,керуючи автомобілем Cherry QQ р.н. НОМЕР_1 на трасі М-18(282 км.),внаслідок порушення п.13.3 Правил дорожнього руху,допустила зіткнення з автомобілем Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 ,якій зазначений автомобіль належить на праві власності,внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.09.2020 р.у справі № 336/5171/20 провадження 3/336/2357/2020,яка набрала законної сили 02.10.2020 р.,встановлено винуватість ОСОБА_2 у ДТП за згадуваних вище обставин.

Згідно звіту № 75, складеного 21.09.2020 року оцінювачем ОСОБА_3 за заявою позивачки, розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_2 становить 436 626 гр.,вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість і такий ремонт є економічно недоцільним.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПАТ «СК АСКО ДП» згідно полісу № АР/0534125,на підставі страхового акту від 13.10.2020 р.№ 2742/20 ГО був здійснений розрахунок страхового відшкодування,виплачений позивачці у розмірі 130 000 гр.

Позивачка погодилася з таким розміром страхового відшкодування,відповідачка також не оспорювала розрахунків страховика.

Відповідно до ст. 1188 Цивільного Кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 754/1114/15-ц встановлено, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Цією ж Постановою встановлено, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК підстав.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності і власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

При вирішенні заявлених вимог суд дійшов висновку,що пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль позивачки фізично знищений, а розмір суми, що підлягає відшкодуванню, становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Згідно звіту № 20, складеного 17.02.2021 року оцінювачем ОСОБА_3 ,ринкова вартість автомобіля Nissan Qashqai р.н. НОМЕР_2 з урахуванням аварійних пошкоджень ,завданих при ДТП станом на дату оцінки 03.09.2020 р.становить 128 856 гр.41 коп.

Таким чином,розмір суми, що підлягає відшкодуванню позивачці, становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП ( з розрахунку 306 626 гр.-128 856 гр.41 коп.) у розмірі 177 769 гр.59 коп.,яка відповідачкою у добровільному порядку не відшкодована,а відповідні звіти щодо оцінки автомобіля позивачки нічим не спростовані.

Посилання представника відповідача на те,що відповідачка не була належним чином повідомлена про дату,час та місце проведення оцінки автомобіля позивачки,з цих причин не була присутня при проведенні оцінки,на висновки суду не впливають,оскільки позивачем підтверджено направлення на адресу проживання ОСОБА_2 телеграми з запрошенням прибути у визначений час на огляд автомобіля,яке відповідачка проігнорувала та не довела,що її відсутність при проведенні такого огляду призвела до неправильної процедури проведення оцінки або спотворення її результатів.

Також стягненню з відповідачки підлягають витрати по оплаті послуг оцінки майна 2500 гр.,оскільки вони були понесені позивачкою у зв`язку з розглядом справи та вона мусила їх зробити для відновлення порушеного права.

Посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 25.04.2018 р. 551/968/16-ц як на підставу для відмови у стягненні таких витрат у даній справі недоречні, оскільки ВС приймав відповідне рішення про відмову у стягненні похідних витрат позивача при відмові у задоволенні основних вимог про стягнення майнової шкоди,чого у даній справі не встановлено.

При вирішенні вимог про стягнення моральної шкоди,суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною другою цієї статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що права позивачки порушено внаслідок пошкодження її транспортного засобу з вини відповідачки, яка спричинила ДТП.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі»,зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

В судовому засіданні суд з пояснень позивачки встановив,що в результаті ДТП її автомобіль перекинувся,вона як водій тимчасово,до прибуття ратувальників,була заблокована у перекинутому автомобілі,з якого не могла самостійно звільнитися,через що очевидно пережила нервовий струс,страх за своє життя та здоров`я.

В результаті ДТП позивачка отримала легкі тілесні ушкодження,які зафіксовані медичними документами, втратила власність значної вартості та залишилася без засобу пересування,що істотним чином вплинуло на звичний спосіб її життя,ускладнило вирішення сімейних питань,пов`язаних з допомогою родичам похилого віку.

Аналізуючи наведене суд встановив,що обставини ,на які посилається ОСОБА_1 в обґрунтування позову в цій частині ,знайшли своє підтвердження сукупністю доказів,які логічні,послідовні,достовірні та достатні для висновку про те,що позивачці внаслідок порушення її прав з вини відповідачки завдана моральна шкода, а самі обставини її виникнення створили для позивачки ситуацію,що змусила проявляти наполегливість у відстоюванні своїх прав в суді,додатково пережити нервові хвилювання,а життєва перспектива позивачки пов`язана з невизначеним часом очікування реальної компенсації її грошових та немайнових втрат,що пригнічує та змушує змінити нормальний спосіб життя.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди ,яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Відтак,враховуючи,що завдана позивачці моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою нею власності та шкодою для фізичного здоров`я,психоемоційної рівноваги,що є суттєвими благами для людини,розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачці можливості втрачене благо відновити.

Водночас,заявлена нею сума 130 000 гр.явно не відповідає обставинам справи та не є адекватною нанесеній моральній шкоді, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди варто звернути увагу на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди.

Аналізуючи суть самого порушення прав позивачки,виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди,суд визначає розмір відшкодування завданої позивачці моральної шкоди 50000 гр.,що є достатнім для компенсації немайнових втрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України,при частковому задоволенні позову з відповідачки на користь позивачки суд стягує документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог,питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу цим рішенням не вирішується з підстав,викладених вище.

На підставі ст.16,22,23,1166,1187 ЦК України, ст.12,13,76,81,141, 258,259,263,265,353,355 ЦПК України, суд-

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,завданої в результаті ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 177 769 гр.59 коп.,витрати по оплаті послуг оцінки майна у розмірі 2500 гр.,відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гр.,витрати по оплаті судового збору у розмірі 2302 гр.70 коп.,а всього стягнути 232 572 (двісті тридцять дві п`ятсот сімдесят дві) гривні 29 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України,зазначаються наступні відомості:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_3 ,адреса проживання : АДРЕСА_1

відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП НОМЕР_4 ,адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя Ю.А.Галущенко