Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/778/20

номер провадження 2/695/239/21

18 лютого 2021 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря Біліченко С.В.,

представника позивача адвоката Бруса С.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Родіної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: державний нотаріус Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: державний нотаріус Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якому просив суд визначити додатковий строк тривалістю в два місяці для подання до державного нотаріуса Золотоніської районної державної нотаріальної контори Черкаської області заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3 .

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , однак своєчасно спадщину після смерті свого батька позивач прийняти у встановленому законом порядку не встиг, оскільки 25.01.2019 року отримав травму в наслідок якої був госпіталізований до Золотоніськогої ЦРЛ де тривалий час, зокрема по 20.03.2019 року проходив лікування. Вказане лікування було невдалим, у зв`язку із чим позивач 28.03.2019 року був повторно госпіталізований та йому була проведена додаткова операція.

У зв`язку з перенесеними травмами ОСОБА_2 не міг самостійно ходити без допомоги костилів та весь час знаходився в дома на лікуванні.

10.08.2019 року позивач повторно травмувався та знаходився на стаціонарному лікуванні в Золотоніській ЦРЛ з 10.08.2019 року по 27.08.2019 року.

Позивач вказує, що внаслідок отриманих травм та поганого стану здоров`я він проходив постійне лікування, що позбавляло його можливості звернутися до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини. Також позивач має ІІ групу інвалідності, а тому, відповідно до положень ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку.

Однак звернувшись із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса, в якої заведено спадкову справу після смерті його батька, позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки не вступив у спадщину в строк визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, а спадщина вже видана по заповіту на його рідну сестру ОСОБА_1 ..

Таким чином позивач вважає свої права порушеними, а тому, з метою захисту своїх прав був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про надання додаткового строку для написання заяви про прийняття спадщини.

Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, у якому вказувала, що доводи позивача щодо обґрунтувань пропуску строків на прийняття спадщини не відповідають дійсності, оскільки лікування самого позивача здійснювалось більше двох місяців, в той час як норми чинного законодавства передбачають строк на прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Позивач не скористався своїми спадковими правами та у строки, які встановлені чинним законодавством своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, хоча достеменно знав про смерть свого батька. Окрім того позивач ніяк не обґрунтовує чому він звернувся до нотаріальної контори із питанням про прийняття спадщини лише в квітні 2020 року, тобто більше ніж через рік після смерті спадкодавця.

У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позовних вимог наполягали та надали суду пояснення, аналогічні поясненням, які викладені у позовній заяві. При цьому вказували, що постійні травми позивача, а також тяжка хвороба позбавляли його можливості своєчасно звернутися до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини та просили врахувати, що позивач має право на обов`язкову частку у спадковому майні.

Відповідач у судовому засіданні повідомила, що батько ще за життя розпорядився своїм майном, при цьому був і брат позивач по справі. Батьки йому побудували будинок у м. Золотоноша замість придбаної старої хати. Після обговорення вирішили, що відповідачу залишиться будинок у с. Кропивна і батьковий пай, а відповідачу мамин пай. З 2018 року відповідач разом із своїм чоловіком переїхала проживати до своїх стареньких батьків, щоб мати можливість їх доглядати. Брат не навідувався до батьків, а як мама померла розпочав судові тяжби.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та вказувала, що позивач у похованні батька участі не брав, за ним не доглядав, долею спадщини не цікавився, доки останню відповідач не продала. Доводи позивача стосовно причин пропуску встановленого законом строку на прийняття спадщини є надуманими та належним чином не мотивованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Третя особа без самостійних вимог: державний нотаріус Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П. в судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду заяву відповідно до якої просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є лікарем психіатром та вказав, що позивач мав депресивний стан , багато лікувався у лікарні у зв`язку із отриманими травмами. У зв`язку із депресивним станом позивача він виписував йому антидепресанти, які допомогли покращити його психічний стан.

Допитаний судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він перебуває у дружніх відносинах із позивачем та підтримував його у період, коли той лікувався у лікарні. Позивач перебував у депресивному стані, говорив, що не хоче жити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є лікарем рентгенологом, підтримує дружні відносини із позивачем. У ОСОБА_3 було багато операцій та були важкі травми, в зв`язку із якими він пересувався у інвалідному візку. Вони їздили разом на рибалку, оскільки ОСОБА_3 казав, що йому стає значно краще біля води. Мав депресивний стан у зв`язку із тяжким станом здоров`я.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі та свідків, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , що не заперечується жодною із сторін по справі та стверджується відповідним свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_1 від 21.09.1976 року).

Згідно із свідоцтвом про смерть (серії НОМЕР_2 від 07.04.2020 року) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 30.01.2019 року виконавчим комітетом Кропивнянської сільської ради Золотоніського району черкаської області складено актовий запис за №4.

Як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії , серії 10 ААВ №856270, ОСОБА_2 має другу групу інвалідності.

Таким чином судом встановлено, що позивач по справі є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька та маючи другу групу інвалідності мав право на половину частки, яка належала кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 та 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначений строк для прийняття спадщини який становить шість місяців і починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави прийти до висновку про те, що для прийняття спадщини встановлено шестимісячний термін з дня її відкриття. Цей термін дає можливість спадкоємцю реально скористатися своїм правом і таким чином гарантує здійснення суб`єктивних прав на спадкоємство.

Якщо спадкоємець у вказаний термін спадщину не прийме, то право на її прийняття він втрачає.

Так із наданих матеріалів справи вбачається, що позивач по справі після смерті свого батька до нотаріальної контори у встановлений строк не звертався та звернувся із відповідною заявою лише в 2020 році.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.04.2020 року завідуючої Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П. позивачу відмолено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 так як вчинення такої нотаріальної дії суперечить законодавству.

Із вказаної вище постанови вбачається, що 23.04.2019 року була відкрита спадкова справа № 85/2019 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 . Заяви від інших спадкоємців не надходило в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини.

По спливу шестимісячного терміну з дня смерті ОСОБА_3 спадкоємиця ОСОБА_1 нотаріусу представила документи на майно померлого батька та заповіт, складений померлим ОСОБА_3 та посвідчений в Кропивнянській сільраді Золотоніського району Черкаської області 21 лютого 2017 року, реєстр № 12, яким померлий все своє майно заповідав ОСОБА_1 , 1957 року народження.

З поданих нотаріусу документів ОСОБА_2 вбачається, що останній з 08.08.2014 року являється інвалідом другої групи, а тому згідно ст. 1241 ЦК України він мав право на одержання обов`язкової долі у спадщині як непрацездатний син на половину частки, яка належала б кожному з двох спадкоємців-дітей у разі спадкування за законом.

Але ОСОБА_2 спадщину не прийняв і не проживав з спадкодавцем, і не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом 6-ти місячний термін з дня відкриття спадщини.

10 вересня 2019 року в нотконторі були видані свідоцтва приправо на спадщину за заповітом на ім`я дочки ОСОБА_1 .

У попередніх судових засіданнях відповідач по справі ОСОБА_1 також вказувала, що вона здійснювала догляд за батьками через їх тяжкий стан здоров`я, безпосереднього організовувала поховання батьків та здійснювала догляд за їх майном, позивач же участі в похованні не брав.

Щодо вказаних обставин позивач жодних заперечень не надав.

Таким чином вбачається, що позивач знав про намір свого батька розпорядитися спадковим майном. Однак після смерті останнього не вчинив дій спрямованих на прийняття спадщини, в тому числі дій на отримання обов`язкової частки в спадковому майні, що передбачена ст. 1241 ЦК України.

В обґрунтування своїх доводів позивач надав до суду відповідні виписки з історії стаціонарного хворого №732, із якої вбачається, що позивач перебував на лікуванні у Золотоніській ЦРЛ з 25.01.2019 року по 25.03.2019 року.

Із виписного епікризу №2949 відносно ОСОБА_2 вбачається, що останньому 28.03.2019 року була здійснена операція та останній був виписаний із відділення КНП «ПЧМЛ» в період з 26.03.2019 року по 14.04.2019 року.

Із епікризу №6118 складеного Золотоніською районною багатопрофільною лікарнею Золотоніської районної ради вбачається, що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Золотоніської РБЛ з 10.08.2019 року по 27.08.2019 року.

Таким чином судом вбачається, що позивач знаходився на лікуванні по 12.04.2019 року, та в подальшому мав змогу до 29.06.2019 року звернутися до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини, чого не зробив.

Період лікування в травматологічному відділенні Золотоніської РБЛ з 10.08.2019 року по 27.08.2019 року судом до уваги не береться, оскільки таке лікування виходить за межі шестимісячного періоду для прийняття спадщини.

Виписки із медичної картки позивача про відвідуванні лікаря зазначених вище висновків не спростовує та не вказує на неможливість позивача звернутися до нотаріальної контори по питанню оформлення спадкових прав.

Виписка з медичної карти стаціонарного хворого №3640 судом до уваги не береться, оскільки остання складена 29.04.2014 року.

Отже із поданих позивачем доказів вбачається, що останній дійсно має тяжку хворобу, має ІІ групу інвалідності та мав тяжкі травми через які тривалий час знаходився на лікуванні. Однак позивачем не було надано до суду належних доказів, які б вказували, що вказані вище обставини позбавляли позивача можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, адже позивач знав про смерть батька, знав про його намір розпорядитися спадковим майном та міг після 12.04.2019 року вчинити дії спрямовані на прийняття спадщини.

Тим більше, що його можливість пересуватися стверджується поясненнями самих свідків, які вказували на те, що він їздив із ними на рибалку.

Доказів тяжкого психічного стану позивача, який би не давав можливості останньому звернутися у встановленому порядку для прийняття спадщини, матеріали справи також не містять.

Крім того позивач мав можливість вчинити дії щодо прийняття спадщини шляхом надіслання заяви поштовою кореспонденцією до нотаріуса, викликати нотаріуса додому, чи вчинити інші дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини, однак цього не зробив та звернувся до нотаріальної контори більше ніж через рік після відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто суд може визначити додатковий строк, достатній для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, якщо спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця.

Частиною третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип диспозитивності, зміст якого розкриває стаття 13 ЦПК України. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже розгляд справи судом відбувається тільки за зверненням особи, яке подане відповідно до ЦПК, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Інакше кажучи, право визначення предмету і підстави позову позивач реалізує самостійно, на власний розсуд, підтверджуючи порушення права необхідними Доказами.

У своїй постанові від 03.10.2019 року по справі №757/28103/16-ц Верховний Суд зазначив, що у частині третій статті 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6- 1486цс15 зроблено висновок, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12), постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою прийняття спадщини.

Враховуючи відсутність доказів того, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд доходить до висновку, що у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Що стосується посилання позивача на положення ст. 1241 ЦК України суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Наявність права на обов`язкову частку все рівно зобов`язує спадкоємця подати заяву про прийняття спадщини у випадку, якщо останній на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем.

При цьому, якщо спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, не прийме спадкове майно у встановлений законом строк чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом.

Згідно з абз. 3 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, на яку посилається Верховний Суд у своїх рішеннях, визначено, що той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку і не проживав зі спадкодавцем на день його смерті та не подав заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що не прийняв її.

Тобто для осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині розповсюджується загальний строк для подання відповідної заяви

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову суд відмовляє, то витрати по оплаті судового збору суд залишає за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.55,124 Конституції України, ст., ст. 76, 264, 265, 1270, 1272 ЦК України, ст., ст. 10, 76,264,265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: державний нотаріус Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 18 лютого 2021 року.