ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5547/21 Справа № 212/63/21 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2021року, яке постановлено суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 24 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь відповідачки ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів доходів до досягнення повноліття дитиною Згідно розрахунку Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом № 212/10125/14-ц, 2/212/3869/2014, виданого 02.12.2014 року Жовтневим районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісяця, на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2017 року станом на листопад 2020 року становить 27832,45 грн.

На сьогоднішній день позивач працевлаштована отримує мінімальну заробітну плату і ледь може забезпечити свої особисті потреби, коштів які стягуються за рішенням суду не вистачає на додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами , зокрема щодо розвитку здібностей дитини, гармонійного розвитку фізичних і духовних сил. Загальний розмір додаткових витрат на дитину становить 8553 грн.

З огляду на неналежне виконання відповідачем свої аліментних зобов`язань, позивач просила суд першої інстанції стягнути неустойку (пеню) у розмірі 27 832 грн. 45 коп. та додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 4 276 грн. 50 коп.

В березні 2021 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 20.11.2014 року, з позивача стягнуто на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь відповідачки ОСОБА_1 аліменти у розмірі ј частини з усіх видів доходів до досягнення повноліття дитиною. З моменту ухвалення рішення тобто з 20 листопада 2014 року і до цього часу матеріальний стан його суттєво погіршився, він втратив постійну роботу. Крім того, 04.08.2018 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 Від зазначеного шлюбу у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та на утримання якого з нього стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі 3300 грн. 00 коп. щомісячно. У зв`язку з тим, що наразі він офіційно не працевлаштований, на підставі ч. 2 ст. 195 СК України, виконавчою службою позивачу щомісячно нараховується до сплати сума аліментів, яка визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості, де проживає позивач, що складає 3 471 грн. 00 коп., які позивач нажаль фізично не може сплачувати, тому має заборгованість зі сплати аліментів. У зв`язку з чим просив зменшити розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/6 частки цсіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 23000 тисячі гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру визначених аліментів, задоволено повністю.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року, справа № №212/10125/14-ц на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/6 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року по цивільній справі №212/10125/14-ц.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення первісних позовних вимог, та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів за рішенням суду і, як наслідок, утворилась заборгованість по аліментам, загальний розмір якої станом на 01.11.2020 року становить - 27832.45 гри.

Відповідно до розрахунку загальний розмір неустойки (станом на 30 грудня 2020 року) складає 164 104.35 гривень. Враховуючи вимоги ст. 196 СК (неустойка не більше 100 відсотків заборгованості) з відповідача повинно бути стягнуто 27 832.45 грн.. а не 23 000 гривень.

Скаржник зазначає, що судом не взято до уваги долучені документи, цільове призначення коштів це розвиток здібностей дитини (навчання за окремою програмою) та медичні аналізи, що свідчать про понесені позивачем додаткових витрат в сумі 8553 грн. половину суму якої позивачка просила стягнути на свою користь.

Позивач за зустрічним позовом має реальну можливість сплачувати кошти на утримання дитини у первісному розмірі ј частини, які дитина потребує, достатні для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, наявності набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Більш того наявність коштів та свідоме ухилення від сплати аліментів свідчить сплата всієї суми заборгованості по аліментам одним платежем.

Рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на другу дитину (у твердій грошовій сумі - 3300 грн.), Відповідач не оскаржив рішення суду та погодився з розміром стягнення на рівні 3300 грн., що також свідчить про наявність доходу у останнього, але небажання сплачувати кошти на утримання спільної дитини сина ОСОБА_6 . Народження другої дитини не породжує підставу для зміни розміру аліментів у бік зменшення на першу дитину. Більш того, рішенням суду від 12 січня 2021 року, справа №212/7922/20, суд при визначенні розміру аліментів на другу дитину вже взяв до уваги, що є стягнення з позивача за зустрічним позовом коштів на першу дитину у розмірі '1/4 частки від заробітку (доходу).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , дол. Якого надано докази направлення відзиву сторонам, відповідач зазначає про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Рішення суду є законним, обґрунтованим і таким, що ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та з матеріалів справи вбачається що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогук Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку , але не менше 30% від щомісячного прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2014 року до досягнення повноліття дитиною(а.с. 8-9)

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДСВ Криворізького УЮ Філіною В.О., від 13 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/212/3869 від 02.12.2014 року про стягнення аліментів у розмірі ј частини (а.с. 10)

Згідно розрахунку, складеного Покровським відділом державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заборгованість по аліментам зі сплати за виконавчим листом № 212/10125/14-ц, 2/212/3869/2014, виданого 02.12.2014 року Жовтневим районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісяця, на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2017 року станом на 01 листопада 2020 року становить 27832,45 грн.(а.с. 11-12)

Відповідно до довідки наданої Покровським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Дніпро) вих..№ 75 від 18.03.2021 року, заборгованість по аліментам станом на 01.03.2021 року відсутня(а.с. 45)

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив доведеності факту порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України,розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Водночас відповідно до частини першої статті 196 СК України, у редакції, чинній на час пред`явлення позову та вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 частково сплачував нараховані державним виконавцем суми аліментів, у зв`язку з чим станом на 01 листопада 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 27832, 45 грн., розмір неустойки (пені) станом на 30 грудня 2020 року становить 164 104, 35 грн., що значно перевищує розмір заборгованості за аліментами.

Позивачка ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом позивача щодо заявлення нею позовних вимог у визначених межах, просила стягнути з відповідача пеню в розмірі, визначеному ч. 1 ст. 196 СК України 100 % заборгованості по аліментах, оскільки сума неустойки (пені) за період з 01 січня 2017 року до 01.11.2020 року становила 164 104,35 грн., що значно перевищила встановлену ч. 1 ст. 196 СК України межу, а саме 100 % заборгованості по аліментах.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилався на те, що не має постійного місця роботи, у нього змінився сімейний стан, 04.08.2018 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у відповідача народився син ОСОБА_7 .

Згідно з частиною другою статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суд першої інстанції застосував саме таке правило та реалізував своє право на зменшення розміру пені, дослідивши обставини справи, докази, надані сторонами, та здійснивши їх правову оцінку, відповідно до частини другої статті 196 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді, дійшов правильного висновку про зменшення розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню з ОСОБА_2 до 23 000,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним. колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивіача про необгрунтоване зменшення розміру пені.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з вимогами частини першої статті 185СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Частиною другою статті 185СК України встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі за №61/37659/цс18 та від 25 вересня 2019 року у справі за №757/16914/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини посилалася на те, що дочка вона повинна нести додаткові витрати на дитину, які викликані особливими обставинами, зокрема щодо розвитку здібностей дитини, забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і усунення факторів, що шкідливо впливають на здоров`я дитини.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Як на доказ понесених додаткових витрат ОСОБА_1 посилалась на довідки №66 від 14.11.2020 року, видані Криворізькою початковою школою № 22 про те, що ОСОБА_3 навчається в Криворізькій початковій школі №22 Криворізької міської ради з 01.09.2019 року за інноваційним освітнім проектом «Світ чекає крилатих», де вартість навчальних посібників становить 2250 грн. Вартість харчування на день для учнів 1-4 класів становить 10,20 грн. за рахунок міського бюджету та 20,00 грн. за рахунок батьківської плати(а.с. 23-24).

Суд апеляційної інстанції вважає, що плата батьківських внесків не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України.

Замовлення аналізів в медичній лабораторії «Сінево`від 05.06.2020 року не підтверджені належними та допустити доказами, а саме: призначенням лікаря зазначених видів аналізів та суми їх сплати

Колегія суддів вважає, що позивачем якою заявлено вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини не надано належних та допустимих доказів з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України, на підтвердження понесених додаткових витрат на утримання дитини, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати, які понесла позивач на утримання доньки не є додатковими витратами, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності особливих обставин, що спричинили чи могли спричинити додаткові витрати на дитину в сумі 8553 грн., які відповідач в добровільному порядку не відшкодовує .

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для зменшення розміру аліментів, стягнутих рішенням суду від 02.12.2014 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позивача на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини всіх видів доходів до 1/6 частини з усіх видів доходу щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна його сімейного стану, погіршення стану його здоров`я, може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів. Тягар доказування вказаних обставин покладається на позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач по первісному позову ОСОБА_2 04.08.2018 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . Від зазначеного шлюбу у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 61).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогук Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку , але не менше 30% від щомісячного прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2014 року до досягнення повноліття дитиною(а.с. 8-9)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у твердій грошовій сумі 3300 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28 жовтня 2020 року і до повноліття(а.с. 52-53).

Матеріалами справи доведений факт зміни у відповідача ОСОБА_2 сімейного стану, що у розумінні ст. 192 СК України, є підставою для зменшення розміру аліментів.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сімейний стан позивача і його матеріальне становище змінилися, що є підставою для зменшення присуджених рішенням суду розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходів).

Виходячи з того, що згідно статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, колегія суддів вважає, що задоволення судом першої інстанції зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та зменшення розміру аліментів з 1/4 частки на 1/6 частку доходів буде відповідати зазначеним принципам справедливості та неупередженості.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що матеріальний стан позивача є стабільним, та не є скрутним навіть після відрахувань із заробітної плати аліментів, при цьому, ніяких інших допустимих та достатніх доказів на підтвердження погіршення матеріального становища позивачем не надано, оскільки відповідно до ст. 180 СК України , обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2021року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: