Постанова

Іменем України

10 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 194/1414/15-ц

провадження № 61-21265 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

представник позивача - Крапівцева Олена Олександрівна;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року у складі судді Солодовник І. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 07 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 12 тис. доларів США строком до 07 вересня 2022 року.

У той же день для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким останній зобов`язався солідарно із позичальником відповідати за виконання зобов`язань за кредитним договором.

Позичальник, як і поручитель, зобов`язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 26 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 10 105 доларів 10 центів США, що еквівалентно 214 127 грн 10 коп. з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 9 050 доларів 37 центів США; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 433 долари 25 центів США, заборгованість по комісії за використання кредитом у розмірі 96 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 33 долари 05 центів США, штраф (фіксована частина) у розмірі 11 доларів 80 центів США, штраф (процентна складова) у розмірі 480 доларів 63 центи США.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану вище суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені банком судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 01 жовтня 2018 року № 2649 ухвалами Тернівського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року та від 27 листопада 2018 року у банка було витребувано копії необхідних документів.

Позивачем зазначені ухвали суду отримані, однак не виконані, витребувані докази суду не надано, а, отже, суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду з позовом та відповідність й узгодженість нарахованої суми заборгованості матеріалам справи і вимогам закону. Відтак, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є недоведеними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 01 жовтня 2018 року № 2649, ухвалами Тернівського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року та від 27 листопада 2018 року у банка було витребувано копії необхідних документів.

Однак на час розгляду справи вимоги ухвал про витребування доказів банком не виконані, витребувані докази суду не надано, а, отже, суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду з позовом та відповідність й узгодженість нарахованої суми заборгованості матеріалам справи і вимогам закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов банку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 січня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 194/1414/15-ц з Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що експертиза, призначена судом, проведена з порушенням пункту 2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, оскільки експертом не було отримано всіх витребуваних документів. Отже, експерт не мав права проводити експертизу, а був зобов`язаний повернути матеріали справи без виконання, оскільки у експерта була відсутня необхідна кількість матеріалів для проведення повного дослідження.

Зазначало, що кредитним договором встановлено щомісячний платіж у розмірі 169 доларів 31 цент США. Згідно з розрахунком заборгованості по кредиту, в графі «Процентна ставка поточна» вже починаючи з 28 листопада 2008 року процентну ставку збільшено від обумовленої в кредитному договорі 12 % до 14,04 %. Підвищення відсоткової ставки здійснено до внесення змін до ЦК України (статті 1056-1) про заборону банкам підвищувати відсоткову ставку в односторонньому порядку.

Вважало рішення суду про відмову у позові безпідставним, оскільки матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором, який відповідачем не спростовано.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 вересня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 12 тис. доларів США строком до 07 вересня 2022 року та 10 226 грн 25 коп. на сплату страхових платежів, відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Щомісячна сплата позичальником коштів для погашення заборгованості за кредитом складає 169 доларів 31 цент США.

У той же день для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким останній зобов`язався солідарно із позичальником відповідати за виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до поштового реєстру та чеку від 14 серпня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало на адресу відповідачів по справі повідомлення від 27 червня 2015 року за вих. № 30.1.0.0/2-028 про погашення простроченої заборгованості в термін не пізніше 5 календарних днів (а.с. 18-20, т. 1).

Позичальник, як і поручитель, зобов`язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 26 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 10 105 доларів 10 центів США, що еквівалентно 214 127 грн 10 коп. з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 9 050 доларів 37 центів США; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 433 долари 25 центів США, заборгованість по комісії за використання кредитом у розмірі 96 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 33 долари 05 центів США, штраф (фіксована частина) у розмірі 11 доларів 80 центів США, штраф (процентна складова) у розмірі 480 доларів 63 центи США.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року у справі призначено судову економічну експертизу.

У висновку експерта судово-економічної експертизи по цивільній справі від 01 жовтня 2018 року № 194/1414/15-ц № 2649 зазначено, що у розрахунку заборгованості за договором від 07 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , виявлено: документальне необґрунтоване збільшення заборгованості за основним боргом (надання кредитних коштів) на суму 613 доларів 85 центів США; у розрахунку заборгованості не відображено суми погашення основного боргу та загальних розмірів здійснення платежів по кредиту, крім того, умовами кредитного договору від 07 вересня 2007 року та додаткової угоди від 24 вересня 2010 року не визначено детальної інформації стосовно погашення заборгованості (відсутній графік платежів у розрізі погашення основного боргу, відсотків та щомісячної винагороди); у розрахунку заборгованості станом на 26 червня 2015 року банком при нарахуванні відсотків застосовувались ставки, не передбачені умовами кредитного договору, що не узгоджується з пунктами 4, 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пунктами 2.3, 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; у розрахунку не відображено повного обсягу сплачених позичальником коштів в погашення пені; відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку та інших документів, які відображають облік здійснених операцій за кредитним договором за досліджуваний період (з 07 вересня 2007 року по 26 червня 2015 року) та підтверджують заборгованість, зазначену у розрахунку заборгованості; відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «Приватбанк» та інших документів, у зв`язку з чим, неможливо в повній мірі дослідити відповідність розрахунку заборгованості умовам кредитного договору; відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку та інших документів, які відображають облік здійснених операцій за кредитним договором за досліджуваний період (з 07 вересня 2007 року по 26 червня 2015 року) та підтверджують заборгованість, зазначену у розрахунку, в тому числі відсутній графік погашення заборгованості (з відображенням щомісячних платежів у розрізі погашення основного боргу, відсотків та винагороди за надання фінансового інструменту), а також в межах матеріалів експертизи неможливо встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 26 червня 2015 року, неможливо встановити документально обґрунтований розмір щомісячних платежів (в тому числі за кредитом, процентами за користування кредитом, комісією, страховими та іншими платежами) (а.с. 1-30, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Пред`являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду свої розрахунки кредитної заборгованості відповідача, підтверджуючи письмовими доказами, а тому саме відповідач згідно вимог процесуального законодавства України, якщо він заперечує проти поданих доказів, відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України мав спростувати її розмір.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та посилаючись на висновок судово-економічної експертизи від 01 жовтня 2018 року № 194/1414/15-ц № 2649, апеляційний суд не врахував, що висновок судово-економічної експертизи не підтверджує абсолютної відсутності заборгованості у позичальника перед банком, не заперечує її наявності, а лише фіксує неможливість її точного визначення; розрахунок заборгованості, наданий банком, не перевірив і не врахував, що відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Зазначене не перешкоджало суду визначити фактичний розмір кредитної заборгованості, який суд би визнав правильним й таким, який відповідає вимогам закону та умовам договору. Визначення розміру кредитної заборгованості є повноваженням суду.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд у порушення вимог статті 382 ЦПК України належним чином не перевірив доводів та заперечень сторін, не дав правової оцінки висновку проведеної у справі експертизи, не оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, взявши за основу лише висновок експертизи, який не підтверджує відсутності заборгованості у позичальника перед банком, не заперечує її наявності, а лише фіксує неможливість її вірного визначення.

Таким чином апеляційний суд не сприяв всебічному й повному з`ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповноту у з`ясуванні таких обставин, не встановив дійсний розмір кредитної заборгованості, якщо дійшов висновку про укладеність кредитного договору.

Отже, апеляційний суд, безспірно вказуючи, що позичальник порушив умови кредитного договору, відмовив у позові, тим самим спір по суті не вирішив, самоусунувся від ухвалення власного рішення по суті спору з використанням процесуальних прав апеляційного суду при апеляційному перегляді справи (стаття 367 ЦПК України). Цим самим апеляційний суд перешкодив у доступі до правосуддя за захистом порушеного права, так як повторно, з тих самих предмету та підстав, банк захистити свої порушенні права (пред`явити позов) не зможе.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 77-81, 83-87, 228, 229, 235, 263-265 ЦПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень не може давати оцінку чи переоцінку наданим учасниками справи доказам, а тому не може ухвалити власне рішення, відтак, прохання касаційної скарги про ухвалення нового рішення не може бути задоволено.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович