Постанова

Іменем України

17 червня 2021 року

м. Київ

справа № 484/1626/20

провадження № 61-18752св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні, у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 серпня 2020 року у складі судді Закревського В. І. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Базовкіної Т. М., Яворської Ж. М.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до заповіту від 23 липня 2014 року ОСОБА_3 заповіла позивачу земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,44 га та площею 0,17 га, розташовані в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, які належали померлій на праві приватної власності.

З заявою про прийняття спадщини за заповітом позивач вчасно не звернувся, оскільки не знав про смерть спадкодавця, так як не перебував в родинних відносинах з покійною, вони мешкали в різних населених пунктах та значний час він перебував за кордоном.

Про смерть спадкодавця він дізнався лише у січні 2020 року.

26 лютого 2020 року він звернувся до другої Первомайської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки, проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку зі спливом строку подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач просив визначити йому додатковий строк в три місяці, після набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивача відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . В період перебування за кордоном позивач мав можливість вчинити дії щодо прийняття спадщини шляхом надіслання заяви поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що йому не було відомо про смерть ОСОБА_3 до 26 лютого 2020 року, а також доказів того, що його проживання за межами України було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначив, що причина пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини є його необізнаність про наявність самого заповіту ОСОБА_3 на його користь. Позивач фактично в доводах апеляційної скарги змінив підстави поданого ним та розглянутого судом першої інстанції позову, що суперечить наведеним нормам процесуального закону та процесуальним правам позивача щодо права зміни підстав позову. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач своїм процесуальним правом щодо зміни підстав позову не скористався, а тому аргументи апеляційної скарги щодо таких змін апеляційний суд визнав безпідставними.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 серпня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року, ухвалити нове судове рішення, яким визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачу нічого не було відомо про смерть спадкодавця та про існування заповіту. Повідомлення про смерть спадкодавця не друкувалось у регіональній пресі, нотаріус не робив спроб розшукати спадкоємця за заповітом, як того вимагає стаття 63 Закону України «Про нотаріат». Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Суди не врахували правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 14 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15. Не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження справи щодо спадкування.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року продовжено позивачу строк на усунення недоліків касаційної скарги до 25 березня 2021 року.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2021 року, відкрито касаційне провадження у справі № 484/1626/20, витребувано справу з суду першої інстанції, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 серпня 2020 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року відмовлено.

У травні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи копії заповіту ОСОБА_3 від 23 липня 2014 року та копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 37953237 від 23 липня 2014 року відмовлено.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 16 квітня 2021 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що ОСОБА_3 була власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з кадастровим номером :03:000:0095, розміром 5.44 га та з кадастровим номером :03:000:0294, розміром 0.17 га.

З 2006 року зазначені земельні ділянки перебувають в оренді ПП «Вишневе-АГРО», засновником якого є ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_1 які проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт від 23 липня 2014 року, на підставі якого, на випадок смерті зробила розпорядження, яким заповіла ОСОБА_1 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з кадастровим номером :03:000:0095, розміром 5.44 га та з кадастровим номером :03:000:0294, розміром 0.17 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла в с. Тарасівка Первомайського району Миколаївської області. За даними Тарасівської сільської ради на день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала одна в будинку АДРЕСА_2 .

26 червня 2019 року до Другої первомайської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , де зазначила, що спадкоємцями ще є дочки померлої - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В той же день була заведена спадкова справа та внесена до Спадкового реєстру, де за даними про заповіти, зазначалось, що 23 липня 2014 року ОСОБА_3 було складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Цихонею В. А.

16 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання заповіту нікчемним, а 06 квітня 2020 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за заявою позивача позов залишено без розгляду (цивільна справа № 484/5637/19).

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Другої Первомайської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса від 26 лютого 2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, що належало ОСОБА_3 , у зв`язку з несвоєчасним поданням заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до даних закордонного паспорту ОСОБА_1 , останній перебував за межами України до відкриття спадщини.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє доводи, викладені у касаційній скарзі, з таких підстав.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначив, що не знав про смерть спадкодавця.Зазначене не свідчить про те, що у спадкоємця існували перешкоди для подання заяви.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Таким чином, встановивши, що у ОСОБА_1 були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини суд першої інстанції зробив правильний висновок, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відмову в задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи касаційної скарги щодо незастосування судами правової позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 є необґрунтованими, оскільки у зазначеній постанові Верховний Суд України висловив правову позицію щодо поважності причин пропуску для прийняття спадщини у зв`язку з необізнаністю спадкоємця про наявність заповіту, в той час, як дана підстава не була зазначена ОСОБА_7 у позовній заяві, а тому не досліджувалась судом першої інстанції. В доводах апеляційної скарги позивач зазначив, що причина пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини є його необізнаність про наявність самого заповіту ОСОБА_3 на його користь. Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що позивач фактично в доводах апеляційної скарги змінив підстави поданого ним та розглянутого судом першої інстанції позову, що суперечить наведеним нормам процесуального закону та процесуальним правам позивача щодо права зміни підстав позову. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач своїм процесуальним правом щодо зміни підстав позову не скористався, а тому аргументи апеляційної скарги щодо таких змін є безпідставними.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права та без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 серпня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року залишити без змін

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов