Справа №461/831/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю секретаря судового засідання Волошин Ю.П.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів за невиконаним договором про надання послуг №390 від 09 вересня 2019 року (майнової шкоди) та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з ФОП ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 34329,68 грн., за невиконаним договором про надання послуг №390 від 09.09.2019 року, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 09.09.2019 року між ним та відповідачем ФОП ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг №390, згідно якого відповідач взяв на себе зобов`язання надати інформаційні консультаційні послуги з питань імміграції, що включатимуть в себе: усне та письмове консультування з приводу обраного типу візи та країни; підготовку до співбесіди в посольстві; надання зразків документів, необхідних для підвищення шансів на позитивний результат в отриманні візи; надання зразків заповнення або безпосередня консультація в заповненні візових анкет або петицій. Крім того, згідно умов договору, позивач передав відповідачу 1400 доларів США для оплати імміграційного збору (по 700 доларів США за двох осіб). Однак, незважаючи на численні усні звернення, а також проведені з відповідачем зустрічі протягом 2019 року, останній відмовлявся надати підтвердження належної сплати міграційного збору у вигляді скан копій документів уповноважених органів стягнення відповідного збору. Крім того, позивачу не було надано належним чином весь обсяг послуг, передбачений вищевказаним договором щодо відповідного консультування та надання необхідних зразків документів. Відтак, 23.11.2019 року позивачем було передано відповідачу претензію щодо порушення умов надання послуг за договором №390 від 09.09.2019 року, в якій просив виконати взяті на себе зобов`язання, зокрема щодо надання підтвердження належної сплати міграційного збору у вигляді скан-копій або повернути кошти в сумі 1400 доларів США у семиденний термін від дня пред`явлення цієї вимоги. Ознайомившись із наданою претензією, відповідач запевнив, що не зможе виконати взяті на себе зобов`язання та поверне позивачу сплачені кошти. Однак, з огляду на фінансові труднощі, попросив надати йому час до грудня 2019 року, про що було складено відповідну розписку. Незважаючи на вказане, ОСОБА_3 не повернув позивачу коштів та не надав йому скан копій документів уповноважених органів стягнення відповідного збору, що спричинило матеріальну шкоду. Крім того, позивач зазначає, що йому було завдано також і моральну шкоду, оскільки він неодноразово був змушений дзвонити і шукати відповідача, який часто переносив зустрічі, обманював, чим порушив його права як споживача послуг. Зазначає, що за вказаний період в позивача порушились нормальні стосунки з дружиною, оскільки сім`я планувала переїзд до іншої країни для працевлаштування за спеціальністю, а потенційний роботодавець у США відмовив у працевлаштуванні. Крім того, зазначає, що поніс транспортні витрати власним автомобілем, оскільки зустрічі з відповідачем відбувались в різних місцях м.Львова та витрати на отримання юридичних послуг. Відтак, просить позов задоволити.

В подальшому, 23.03.2020 року позивач ОСОБА_1 скерував на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, зокрема, просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 38923,50 грн. з урахуванням офіційного курсу Національного банку України (1 долар США =27,8025 грн.).

27.05.2020 року представником позивача адвокатом Захарчуком Я.В. скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій останній просить відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. З 15.09.2015 року по даний час відповідач зареєстрований як ФОП з правом займатись різними видами діяльності, зокрема: надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у.; видання іншого програмного забезпечення; комп`ютерне програмування; консультування з питань інформатизації; діяльність із керування комп`ютерним устаткуванням; інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем тощо. В період 2015-2020 р.р. одним із видів діяльності відповідача було надання послуг з консультування, надання інформації клієнтам щодо подачі документів для отримання віз Сполучених Штатів Америки, Канади. Зокрема, в спектр послуг, які пропонуються клієнтам входить: суб`єктивне усне та письмове консультування з приводу обраного типу візи та країни; підготовка до співбесіди в посольстві; надання зразків документів для отримання візи; надання зразків, заповнення або безпосередня консультація в заповненні візових анкет або петицій. За час роботи у вказаній сфері діяльності, відповідачем ефективно надавались послуги у сфері консультувань, підготовки до співбесід, збору та складання необхідних документів для отримання віз США та Канади, що свідчить про сумлінне ставлення відповідача до покладених на нього обов`язків. Так, 09.09.2019 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання послуг №390. Відповідно до п.4.4 Договору, вартість послуг виконавця становить 7000 доларів США, при цьому, замовник здійснює оплату лише по факту отримання позитивного результату у відкритті візи. Однією із обов`язкових умов при подачі документів у державну міграційну службу США, є сплата імміграційного збору, який становить 700 доларів США з особи, яка має намір подачі документів у не терміновому порядку розгляду справи, що зазначено в п.4.1 договору. У відповідності до п.4.6 договору, усі офіційні збори, такі як збір в імміграційну службу, візовий або/чи консульський збір та медогляд поверненню не підлягають. З наведеного вбачаться, що позивач, ознайомившись із умовами договору, самостійно та добровільно прийняв рішення про вибір способу оплати імміграційного збору, залучивши до цього виконавця, хоча міг зробити це самостійно. Відповідно до умов п.2.3 Договору, відповідачу з метою належного виконання умов договору дозволено залучати третіх осіб до виконання умов та зобов`язань Договору. Так, 15.07.2019 року між відповідачем та ОСОБА_5 укладено Договір про надання послуг №1, згідно умов якого, остання взяла на себе обов`язки здійснення оплати імміграційного збору за Аплікантів (осіб, які подають заявки, візові або інші анкети, звертаЮться за отриманням візи та інших дозволів міграційних органів). Оскільки імміграційний збір сплачується за допомогою банківської картки ОСОБА_6 або при подачі документів у державну міграційну службу в США, особою, яка по факту перебуває у США, ОСОБА_5 мала можливість залучити осіб, які перебувають США для оплати вказаного імміграційного збору за Аплікантів, за що в подальшому отримувала обумовлену грошову винагороду від відповідача. Крім того, зазначає, що відповідно до п.6.8. Договору, виконавець (відповідач) не може нести відповідальність за дії третіх осіб ( ОСОБА_5 ), роботу посольства, прикордонних служб та міграційної служби. Також, вказує, що згідно п.6.9 Договору, надання інформаційних консультативних послуг виконавцем (відповідачем) може здійснюватись під час особистих зустрічей, шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті, а також за допомогою месенджерів. Звертає увагу суду на те, що твердження позивача про те, що йому не надавались послуги не відповідають дійсності, оскільки таке спростовується даними електронного кабінету за 02.09.2019 року та даними переписки між сторонами в месенджерах. Відповідачем проводилась підготовка позивача до співбесіди в консульстві, в якості провідного спеціаліста/керівника інноваційного проекту для надання йому можливості отримати відповідну візу в США. Водночас, просить суд врахувати те, що у зв`язку з поширенням у квітні 2020 року в США корона - вірусу SARS Co V-2, впровадженням карантину, що спричинило збільшення безробітного населення серед громадян США, припинено видачу та оформлення віз іноземцям, при цьому, повністю призупинено видачу будь яких типів імміграційних віз, в тому числі видачу візи ЕВ-1, на невизначений термін. У відповідності до п.6.4 Договору, термін дії такого становить 12 місяців з автоматичною пролонгацією при потребі ще на 12 місяців, що свідчить про те, що на момент подання позовної заяви строк дії Договору не завершився. Зазначає, що у листопаді 2019 року відповідач звернувся до ОСОБА_5 з приводу з`ясування стану справ та наявності будь яких проблем з оплатою імміграційного збору позивача, на що остання повідомила, що у її довіреної особи, яка перебуває у США, не було можливості сплатити імміграційний збір за ОСОБА_1 у державній службі США, проте, запевнила, що до 23.12.2019 року виконає своє зобов`язання або поверне гроші відповідачу. На даний час, у відповідача зв`язку з ОСОБА_5 немає. Крім того, представник відповідача зазначає, що заперечує проти позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки така не підтверджена жодними доказами.

27.07.2020 року представник позивача ОСОБА_2 скерував на адресу суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що переписки між позивачем та відповідачем щодо укладення Договору №309 від 09.09.2019 року та набір текстових і графічних матеріалів не є належними доказами надання ФОП ОСОБА_3 послуг щодо відповідного консультування. Водночас, ненадані відповідачем послуги не є основним порушенням зобов`язань перед позивачем, натомість істотним порушенням є нездійснення оплати імміграційного збору. При цьому, отримання скан копії уповноваженого органу не є процедурою, що потребує значаного часу. Наголошує, що на момент звернення з позовом, відповідач оплачені позивачем кошти останньому не повернув. Крім того, вважає, що надані відповідачем Договір про надання послуг №1 від 15.07.2019 року та Акт приймання передачі грошових коштів №8 від 11.09.2019 року носить сумнівний характер, оскільки ОСОБА_5 не є підприємцем, яка надає такого роду послуги, натомість є фізичною особою. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, вважає таку обґрунтованою, оскільки внаслідок невиконання відповідачем умов Договору, позивач зазнав моральних страждань та негативних наслідків. Зокрема, ОСОБА_1 втратив можливість працевлаштуватись за спеціальністю у сфері комп`ютерних технологій в США, в останнього погіршились стосунки з дружиною та ним витрачено багато власного часу для зустрічей з відповідачем.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених у позові та заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідач та його представник проти задоволення вказаного позову заперечили з мотивів безпідставності та надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

За положеннями ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для його виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст.903 ЦК України, яка регулює питання щодо плати за договором про надання послуг, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В статті 610 ЦК України, зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Вимогами статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Частинами 1, 3 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Судом встановлено, що 09.09.2019 року між фізичною особою підприємцем Українським ОСОБА_7 , який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію підприємця та ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг №390.

Згідно п.1.1 вказаного Договору, за завданням замовника, виконавець надає замовнику послуги з консультування та надання інформації щодо отримання імміграційного типу візи ЕВ-1 в США.

Відповідно до п.4.5.1, Договору, зокрема, 2 способу, замовник здійснює оплату міграційного збору за допомогою виконавця. В такому випадку виконавець повинен надати наступний пакет документів, як підтвердження отримання коштів: акт прийому передачі грошових коштів, про те, що замовник прийняв суму коштів, вказану в п.4.1 даного договору; скан копію чеку згідно офіційного зразка на офіційному сайті міграційної служби; скан копію листа підтвердження з міграційної служби США про те, що документи прийняті та знаходяться на розгляді.

З Акту приймання передачі грошових коштів №1 від 09.09.2019 року вбачається, що ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до умов тарифів, визначених Договором №390 від 09.09.2019 року про надання послуг, підписали даний Акт про те, що 09.09.2019 року замовник оплатив готівковими грошовими коштами імміграційний збір, згідно п.4.1 умов Договору №390 у сумі 1400 доларів США в присутності осіб, що це засвідчують та які підписуються на Акті (а.с.8).

Проте, як встановлено в ході судового розгляду, відповідачем на підтвердження належної сплати іміграційного збору жодних доказів, зокрема, скан копій документів не надано.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що 15.07.2019 року між ним та ОСОБА_5 укладено Договір про надання послуг №1, відповідно до якого, остання взяла на себе обов`язки здійснення оплати імміграційного збору за Аплікантів (осіб, які подають заявки, візові або інші анкети, звертається за отриманням візи та інших дозволів міграційних органів), оскільки саме виконавець - ФОП ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання перед позивачем щодо надання йому пакету відповідних документів. Крім того, з долучених відповідачем Договору та Акту приймання передачі грошових коштів не можливо встановити законних підстав, відповідно до яких, ОСОБА_5 має повноваження на здійснення сплати міграційного збору в інтересах ОСОБА_1 .

Крім того, як вбачається за матеріалів справи, позивач скерував на адресу відповідача письмову претензію про виконання обов`язку щодо відповідних документів та послуг або повернення сплачених грошових коштів у сумі 1400 доларів США у семиденний термін від дня пред`явлення цієї вимоги або повернення (а.с.12,13).

Більше того, відповідачем ОСОБА_3 надано розписку, за якою останній зобов`язується повернути позивачу 1400 доларів США за Договором про надання послуг №390 від 09.09.2019 року до 23.12.2019 року (а.с.11).

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на п.4.6 договору, згідно якого усі офіційні збори, такі як збір в імміграційну службу, візовий або/чи консульський збір та медогляд поверненню не підлягають, оскільки останнім не представлено доказів про сплату такого.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні зобов`язання виникають як на підставі договорів, так і на підставі актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовну вимогу в частині стягнення з відповідача коштів в сумі 1400 доларів США, що в еквіваленті становить 38923,50 грн (за офіційним курсом НБУ, станом на 23.03.2020 року) підставною та такою, що підлягає до задоволення, оскільки встановлено, що дійсно ОСОБА_3 завдано матеріальну шкоду ОСОБА_1 , внаслідок невиконання умов Договору про надання послуг щодо сплати офіційних зборів і платежів.

Щодо вимоги позовної заяви про стягнення з відповідача 5000,00 грн. моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини, зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

Так, судом встановлено, що позивачем у своєму позові не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і наслідками, зазначеними позивачем у позові та не аргументовано суму морального відшкодування. А відтак, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.81, 89, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.23, 526, 530, 610, 611. 625, 629, 651, 901, 903, 1049, 1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; ІПН: НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 38 923,50 грн.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; ІПН: НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько