Єдиний унікальний номер 719/502/20
Номер провадження 2/725/23/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 року Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі: головуючого судді Іщенко І. В., за участю секретаря судового засідання Берекеля О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в зв`язку з невиконанням договору про надання кредиту.

Ухвалою судді від 13.01.2021 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, яким роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи.

Відзиву, заяв або клопотань по суті справи від відповідача не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву, заяв або клопотань по суті справи не подав.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №961062337 /а.с.14-15/.

03.01.2019 року між ТОВ «Таліон плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20190103, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги /а.с.16-34/.

Однак, в матеріалах, згідно вимог ст.ст. 512-514,516 Цивільного кодексу України, відсутні докази того, що на адресу Відповідача зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через поштове відділення надіслано повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «Таліон плюс», а згодом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно до наявних у матеріалах справи, позивач стверджує, що 02.08.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №961062337, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 5 000грн. 00коп. /а.с.8-13/.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором за період з 30.01.2019 по 31.10.2020 є заборгованість - 5 747грн. 25коп /а.с. 36/.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Однак, з вищевказаного договору кредитний договір №961062337 від 02.08.2018 року суд не вбачає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що даний договір дійсно узгоджений з ним, оскільки даний договір не підтверджується підписом ОСОБА_2 .

Подані позивачем до суду докази на підтвердження позовних вимог зокрема договір, за своїм змістом цієї обставини не підтверджує, а поданий позивачем розрахунок заборгованості /а.с.36/ також не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань.

Позивач посилається на те, що вищевказаний договір оформлений в електронній формі, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст..12 Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Позивачем надана копія договору №961062337 від 02.08.2018 року про надання фінансового кредиту, який укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та « ОСОБА_3 » /а.с.8-10/.

У розділі 5 договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвища, ім`я та по батькові позивача на російській мові « ОСОБА_3 », а також в договорі вказано, що його підписано електронним підписом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо: законом встановлено спеціальний порядок переходу права власності або предметом правочину є об`єкти, вилучені з цивільного обороту або обмежені в цивільному обороті відповідно до законодавства; однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень "Про електронну комерцію»

Порядок надання банківських послуг, випуск та обіг електронних грошей, здійснення переказу коштів не є предметом правового регулювання цього Закону і регулюється спеціальним законодавством. До послуг систем дистанційного обслуговування, випуску та обігу електронних грошей, страхування та інших послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство, цей Закон застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, випуск та обіг електронних грошей, страхування, зокрема законам України "Про електронні документи та електронний документообіг", &quot;Про електронний цифровий підпис", &quot;Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", &quot;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", &quot;Про банки і банківську діяльність" та &quot;Про страхування". (ч.2 ст. 2 Закону).

Таким чином, Закон України "Про електронну комерцію" застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству.

У відповідності до пунктів 5, 6, 12 ч.1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»:

- електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі;

- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору

- одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Термін "електронний підпис" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про електронний цифровий підпис" (ч.2 ст. З Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів".

Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про електронну комерцію», фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 надавала позивачу інформацію для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційних системах та те, що вчиняла будь-які інші дії у таких системах.

Згідно з ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 6 ст. 11 Закону визначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідачем не наданих жодних доказів того, що позивач отримувала пропозицію укласти електронний договір та прийняла таку пропозицію.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону, України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В примірнику вищевказаного договору в розділі 5 «Реквізити та підписи сторін» не зазначено, що клієнтом договір підписано електронним підписом.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази підписання позивачем договору електронним підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» або електронним підписом одноразовим ідентифікатором якого вона мала би отримати від відповідача, та не реєструватися в інформаційно-телекомунікаційних системах для укладення електронного договору. Доказів отримання позивачем одноразового ідентифікатора відповідачем також не надано.

Разом з тим, як зазначалося вище, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Тобто, законом визначено, що при укладенні електронного договору письмова форма буде дотримана, виключно при його підписанні в порядку передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Однак договір №961062337 від 02.08.2018 року у визначеному Законом порядку не підписаний. Позивачем не надано доказів того, що відповідачем договір був підписаний електронним підписом, або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або електронним підписом одноразовим ідентифікатором, або аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису).

Позивачем не долучено до матеріалів справи свій примірник договору з відображенням реквізитів та підписів обох сторін, що було б неможливим без накладання електронного підпису, яким і завершується створення електронного документа.

Також, слід зауважити, що Додаткова угода до договору №961062337 від 02.08.2018 року не містить відмітки на підтвердження того, що позичальник ОСОБА_1 отримала, ознайомилася та узгодила під підпис про зміни в договорі /а.с. 13/.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору кредитором, а саме не підтверджено факт надання грошових коштів позичальнику ОСОБА_1 .

Порядок видачі коштів в готівковій та безготівковій формі регламентовано спеціальним нормативно-правовим актом, а саме Постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174 «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками України». Відповідно до п.2 розділу 1 вказаної постанови Предметом регулювання цієї Інструкції є такі касові операції: 1. Приймання через касу банку готівки національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних і фізичних осіб або на відповідний рахунок банку (філії, відділення); 2. Видача готівки національної та іноземної валюти клієнтам з їх рахунків через касу банку; Відповідно до п. 4 розділу 1 касовий документ - документ, який оформляється для здійснення касової операції; Відповідно до розділу 4, гл. 1, п. 1.1 постанови До касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 8), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 9), заява на видачу готівки (додаток 10), прибутковий касовий ордер (додаток 11), видатковий касовий ордер (додаток 12), грошовий чек (додаток 13) ( za790-11 ), рахунки на сплату платежів, а також сліп, квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою. Відповідно до розділу 4, гл. 1, п. 1.3 постанови Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. До обов`язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача.

Жоден із вищевказаних документів, лише які і є належними та допустимими доказами обставини отримання грошових коштів, не були надані до суду.

Відповідно до ст. 1046 ЦКУ Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 631 ЦКУ Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Отже, суд робить висновок, що позивач не довів обставину набрання чинності кредитним договором, а відповідно і зобов`язання за таким договором виконуватися не можуть, оскільки невиконані обов`язки банку.

Позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору позичальником. Відповідно до ст. 612 ЦКУ Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В узагальненій судовій практиці ВСУ від 2011р. про практику розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних відносин зазначено, що «Трапляються непоодинокі випадки ухвалення судами рішень без з`ясування обставин щодо невиконання чи неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. У таких справах самі позовні заяви не містять таких даних, а лише констатують факт наявності розміру всієї суми непогашеного кредиту.» Документи, які можуть підтвердити обставину невиконання кредитного зобов`язання, визначені в спеціальних нормативно - правових актах: ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Постанові правління НБУ №566 від 30.12.1998р. «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; Відповідно до п. 1.2.1. Постанови правління НБУ № 566 Бухгалтерський (фінансовий) облік забезпечує своєчасне й повне відображення всіх операцій банку та надання користувачам інформації про стан активів і зобов`язань, власний капітал, результати фінансової діяльності та їх зміни. Відповідно до п. 2.1.1 Постанови правління НБУ № 566 Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів (непаперовій формі) повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст - суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Вказані норми також відображені в ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Отже, тільки за вказаними документами може підтверджуватися обставина надання грошових коштів у безготівковій формі. Однак вказані документи не були надані суду для обґрунтування законності своїх позовних вимог і позивачем не тільки не підтверджено обставину невиконання кредитного зобов`язання, а й не підтверджено обставину виконання кредитного зобов`язання товариством.

Окрім того, в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості, з якого було б зрозуміло виходячи з яких обставин формувалися суми грошових коштів, які просить стягнути позивач.

У даній справі позивачем зазначено, що між ним та відповідачем виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником ОСОБА_1 . Однак позивач не надав жодних доказів того, що ОСОБА_1 являється належним відповідачем, окрім посилань на її паспортні дані та номер податкового коду. В матеріалах справи відсутні належним чином завірені копії паспортних даних відповідача, тобто особу не встановлено.

За таких обставин, відсутність належних та допустимих доказів по суті заявлених позовних вимог унеможливлює встановити чи взагалі здійснювалось кредитування відповідача та на яких умовах, отже відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання.

У відповідності до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на той факт, що суд не може вийти за межі позовних вимог, позивачем доказів на підтвердження заявлених вимог не надано, суд вважає за доцільне в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4,5,12,13, 81, 89, 141 258,259,263, 265, 353 ЦПК України, 11, 525, 526,610, 1048, ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду з дня проголошення рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. В. Іщенко