Справа №333/5074/20
Провадження №2/333/464/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3

про визнання права власності на транспортний засіб, -

ВСТАНОВИВ:

17.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб «BMW 325», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , зареєстрований в ДАІ м. Запоріжжя на відповідача. Свої вимоги позивач обгурнтовує тим, що 05.07.2002 року останній придбав вказаний автомобіль у ОСОБА_3 , який діяв на той час за дорученням від ОСОБА_2 , та отримав від третьої особи доручення з правом передоручення. Відповідно до зазначеного доручення ОСОБА_1 отримав право керувати та розпоряджатись належним ОСОБА_2 автомобілем марки «BMW 325», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 . За отримання від ОСОБА_3 транспортного засобу, ключа, техпаспорту та довіреності останньому позивач сплати грошові кошти у розмірі 14 300 грн., що було еквівалентно 2 700 дол. США та отримав про це від третьої особи розписку. У зв`язку з тим, що строк дійсності довіреності від ОСОБА_3 закінчилась через рік - 02.06.2003 року, ОСОБА_1 не встиг переоформити вказаний транспортний засіб на дружину. З часу придбання автомобіля позивач вважає його своєю власністю, постійно керував ним, ремонтував, своєчасно проходив техогляд та отримував поліси страхування цивільної відповідальності. Тривалий час ОСОБА_1 шукав власника зазначеного транспортного засобу для перереєстрації права власності, однак за адресою проживання відповідач був відсутній. З 05.07.2002 року позивач відкрито володіє транспортним засобом «BMW 325», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, дбає про його технічний стан, використовує за призначенням. Однак, право власності на вказаний автомобіль на теперішній час зареєстровано за ОСОБА_2 . З цих підстав, позивач просить суд визнати за ним право власності на транспортний засіб «BMW 325», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , зареєстрований в ДАІ м. Запоріжжя, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 450 грн. на проведення незалежної експертизи та судового збору у розмірі 840,80 коп.

Позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (ч. 1 ст. 238 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Частиною 3 ст. 244 ЦК України визначено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

З матеріалів справи слідує, що власником автомобіля БМВ 325, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 , є відповідач у справі - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 24.05.1997 року серії НОМЕР_5 , виданого МРЕВ ДАІ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, (а.с. 6).

02.06.2000 року ОСОБА_2 видав доручення серії АВІ №089513, посвідчене приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Малишевою Л.Є., зареєстроване в реєстрі за №1746, відповідно до якого відповідач у справі уповноважив ОСОБА_3 (третю особу) управляти та розпоряджатись належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого МРЕВ ДАІ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від 24.05.1997 року, легковим автомобілем БМВ 325, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 , зареєстрованим в МРЕВ ДАІ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області з 24.05.1997 року. Зазначене доручення дійсне три роки з правом зняти автомобіль з обліку, поставити на облік в ДАІ, з правом продажу, одержання грошей, з правом дарування, обміну, здачі в оренду, застави, з правом виїзду за кордон, а також бути представником в органах ДАІ та на СТО, з правом передоручення, заміни вузлів, агрегатів, двигуна, кузова, шасі, кольору, номерних знаків, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з правом подання заяв, розписуватись за ОСОБА_2 , а також виконувати всі необхідні дії, які пов`язані з цим дорученням (а.с. 3).

05.07.2002 року ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі його доручення, виданого з правом передоручення, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Малишевою Л.Є. 02.06.2000 року за реєстром №1746, видав доручення серії ВАА № 054537, зареєстроване в реєстрі за № 2748, посвідчене приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., яким уповноважив ОСОБА_1 (позивача у справі) керувати та розпоряджатись належним ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого МРЕВ ДАІ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від 24.05.1997 року, легковим автомобілем БМВ 325, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 , зареєстрованим в ДАІ м. Запоріжжя. Доручення видано в порядку передоручення та дійсне по 02.06.2003 року з правом зняття автомобіля з обліку, поставити на облік в ДАІ, з правом продажу, одержання грошей, з правом дарування, обміну, надання в оренду, з правом виїзду за кордон, а також бути представником в органах ДАІ та на СТО, з правом заміни вузлів, агрегатів, двигуна, кузова, шасі, кольору, номерних знаків, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з правом подання заяв, розписуватись, а також виконувати всі необхідні дії, які пов`язані з цим дорученням (а.с. 4).

Вбачається, що за придбання транспортного засобу «BMW 325», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 сплатив, а ОСОБА_3 отримав грошові кошти у сумі 14 300 грн., що еквівалентно 2 700 доларів США. Зазначена обставина підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 05.07.2002 року (а.с. 5).

В судовому засіданні позивач зазначив, що з часу придбання автомобіля вважає його своєю власністю, постійно керував ним, ремонтував, своєчасно проходив техогляд та отримував поліси страхування цивільної відповідальності. З 05.07.2002 року позивач відкрито володіє транспортним засобом «BMW 325», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, дбає про його технічний стан, використовує за призначенням.

Факт користування ОСОБА_1 зазначеним вище транспортним засобом підтверджується тимчасовим реєстраційним талом 04.11.2003 року №46197НА (а.с. 6), полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів на території України від 04.11.2003 року №4875125 серії В (а.с. 13), від 06.08.2009 року №4748519 серії ВС (а.с. 12), від 07.05.2010 року №2788918 серії ВЕ (а.с. 11), від 30.04.2011 року №4050129 серії АА (а.с. 10).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що, оскільки право власності на вказаний автомобіль на теперішній час зареєстровано за ОСОБА_2 та строк дії дручення від 05.07.2002 року серії ВАА №054537, зареєстроване в реєстрі за №2748, посвідчене приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., закінчився - 02.06.2003 року, ОСОБА_1 шукав власника зазначеного транспортного засобу для перереєстрації права власності, однак за адресою проживання відповідач був відсутній. У зв`язку з чим, позивачем заявлено вимогу про визнання права власноста на транспортний засіб «BMW 325», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 .

Розглянувши заявлені позовні вимоги, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦПК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч. 2).

Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, визначено, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, суд виходить з того, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-688цс15, який відповідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен враховуватись судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи не надання позивачем належних та допустимих доказів, що підтверджують законність підстав набуття права власності останнього на транспортний засіб «BMW 325», д.р.н. НОМЕР_1 , у відповідності до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання права власності на зазначений вище транспортний засіб.

Крім того, відмовляючи у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог суд виходить з того, що позивачем жодним чином не доведено порушення, невизнання або оспорювання відповідачем прав ОСОБА_1 на вказаний транспортний засіб, що є безумовною підставою для визнання за останнім права власності на спірне майно в порядку ст. 392 ЦК України.

Розглянувши вимогу ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь судових витрати на проведення експертизи для визначення ринкової вартості транспортного засобу «BMW 325», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , у розмірі 450 грн., суд виходить з наступного.

Так, статтею 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 6). Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (ч. 7).

Як встановлено судом, для визначення ринкової вартості транспортного засобу «BMW 325», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 , позивач 29.11.2019 року звернувся до приватного підприємця ОСОБА_4 , який склав звіт від 03.12.2019 року №134 про вартість зазначеного вище автомобіля, ОСОБА_1 сплатив вартість вказаної експертизи у розмірі 450 грн.

Зазначена вище обставина підтверджується звітом від 03.12.2019 року №134 про вартість зазначеного вище автомобіля «BMW 325», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , (а.с. 7-8) та квитанцією від 29.11.2019 року №134 на суму 450 грн. (а.с. 9).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні в справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), та рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року, винесеній за результатами розгляду справи №824/647/19-а, який відповідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен враховуватись судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на те, що в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою ОСОБА_1 до звернення до суду з позовом, а також враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні вимоги позивача про визнання права власності на автомобіль, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 24.09.2020 року судом задоволено заяву позивача та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. за звернення до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб до ухвалення судом рішення у справі №333/5074/20.

З цих підстав, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 840,80 грн. судом покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 15.02.2021 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова