печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року суддя Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О. розглянувши заяву адвоката Жука Андрія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову до його подання, -

В С Т А Н О В И В:

16.06.2021 року до суду надійшла заява адвоката Жука А.М. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову до його подання, в якій порушується питання про вжиття заходів забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі виконавчих листів, виданих на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року у справі №2-246/11, боржниками за якими є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В обґрунтування заяви зазначено, що 09.04.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений договір позики на суму 4 755 780 грн, що за курсом НБУ на день укладення договору становила 600 000 доларів США.

Договір позики був забезпечений нерухомим майном: земельною ділянкою та нежитловими приміщеннями, з укладенням договору іпотеки. Вартість нерухомого майна становила 1 590 588 грн (земельна ділянка), 8 148 462 грн та 4 426 823 грн (нежитлові приміщення) відповідно.

Поручителями за договором позики від 09.04.2010 року виступили ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Заявник зазначає, що 08.10.2010 року ОСОБА_5 нерухоме майно, що забезпечувало договір позики, було відчужене на підставі р.5 вказаного договору.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року у справі №2-246/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення солідарно суми за договором позики від 09.04.2010 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з відповідачів 995 370 грн суми боргу, 255 151,32 грн індексу інфляції та 3 000 000 грн неустойки.

Рішення суду звернуто до виконання та відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 зловживає своїми правами, оскільки реалізувавши предмет іпотеки, він, як кредитор, задовольнив свої вимоги за вказаним договором позики, однак звернувся до суду про стягнення боргу. А наразі на підставі рішення суду здійснюється примусові виконавчі дії.

З метою недопущення примусової реалізації майна боржників, виникла необхідність забезпечити майбутній позов, з яким боржники мають право звернутись до суду до ОСОБА_5 .

Враховуючи наведене, просить заяву задовольнити та зупинити стягнення на підставі виконавчих листів.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України Постанова № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Разом з тим, зі змісту заяви такої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання (потенційним) відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається.

Предметом майбутнього позову, про забезпечення якого просить заявник, є визнання зобов`язань припиненими та визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. При цьому заявником не доведено, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, заява про забезпечення позову в порушення п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення. Останнє передбачено законодавцем задля гарантії відшкодування можливих для відповідача збитків, і покликане забезпечити баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів.

Таким чином, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів (потенційного) позивача, зустрічне забезпечення направлено на захист інтересів (потенційного) відповідача, як рівноправного учасника справи (ст. 12 ЦПК України). При обох видах забезпечення, до ухвалення судом рішення, між сторонами зберігається статус кво.

Таким чином, заявляючи вимогу про забезпечення позову, без відповідної пропозиції щодо зустрічного забезпечення, заявник намагається поставити (потенційного) відповідача у завідомо невигідну процесуальну позицію, що не може бути допущене судом.

Тому, враховуючи що заявником не доведено існування спору між сторонами та не запропоновано зустрічного забезпечення, суд дійшов висновку про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви адвоката Жука Андрія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову до його подання - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Суддя Матійчук Г.О.