ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/920/21 Справа № 185/9617/17 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 14.05.2010 року станом на 31.10.2017 року в розмірі 11 400 (одинадцять тисяч чотириста) грн. 42 коп., яка складається з наступного:

- 1 787 (одна тисяча сімсот вісімдесят сім) грн. 64 коп. - заборгованість за кредитом;

- 9 612 (дев`ять тисяч шістсот дванадцять) грн. 78 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» () понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот ) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк в повному обсязі.

У відзиві АТ КБ ПриватБанк на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року у повному обсязі, а рішення суду залишити без змін.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2010 року згідно заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 31.10.2017 року виникла заборгованість у розмірі 12 470,44 грн., яка складається з наступного: 1 787,64 грн. заборгованість за кредитом; 9 612,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 570,02 грн. штраф (процентна складова), яку просить стягнути з відповідача (а.с.4-5).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та штрафу 570,02 грн. (процентна складова) призведе до подвійної відповідальності.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 1 787,64 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9 612,78 грн.

Твердження апелянта, що Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку ніколи й ніде не були опубліковані в офіційних друкованих виданнях, а тому позивач сам адмініструє свій сайт та може вносити зміни до викладених на сайті документів будь-якого характеру, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного кредитного договору Анкети-заяви від 14.05.2020 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з подальшою можливістю збільшення кредитного ліміту (а.с. 6).

Відповідно до заяви та довідки про умови кредитування між сторонами була погоджена базова процентна ставка 2,5% на місяць (30% річних) на залишок заборгованості (а.с.7).

Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами Банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Доводи апелянта, що позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском трирічного строку для пред`явлення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки останнє погашення відповідачем відбулося 20.04.2015 року (а.с.86), а з позовом до суду Банк звернувся 06.12.2017 року, тобто в межах трирічного строку передбаченого ст.257 ЦК України.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова