У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2021 Справа №1915/17136/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

з участю секретаря Паславської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 , посилаючись на те, що виконанні в Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1915/17136/2012 виданого Тернопільським міськрайонним судом від 11.01.2020 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" заборгованості за кредитним договором №1 від 17.01.2007 року в сумі 206873,89доларів США, що еквівалентно 1653543,02грн. та сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3219грн.

27.02.2020року державним виконавцем відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України Про виконавче провадження (далі - Закон), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61399130, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Одночасно 27.02.2020року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника всього рухомого і нерухомо майна.

08.12.2020року та 14.06.2021року державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника.

Державним виконавцем направлено запит до ДФСУ про номера рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями; про джерела отримання доходів боржника. Згідно відповіді Державної фіскальної служби України, за боржником відсутні відкриті рахунки в банківській установі.

Згідно РСЦ МВС ГЦС у Тернопільській області за боржником відсутні зареєстровані транспортні засоби.

Державним виконавцем направлено запит до ГУ ПФУ України у Тернопільській області. Згідно відповіді Пенсійного фонду України, боржник не отримує дохід із заробітної плати та пенсії.

01.12.2020 року надіслано запит в Управління Державної міграційної служби про надання інформації щодо видачі документа, що дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами. Згідно відповіді Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області у боржника наявні закордонні паспорти: НОМЕР_1 від 11.04.2018 року; ЕХ408444 від 14.08.2013 року.

Як вбачається із повідомлень ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 18.05.2020року, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва виданого 29.07.1993р. згідно розпорядження органу приватизації №3512 від 09.07.1993 року

Виходом державного виконавця, 21.05.2020року за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що на стукіт в двері ніхто не відреагував, виявити майно яке б належало боржнику на праві власності виявилося не можливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч.3 ст.18 Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця (ч. 4 ст. 441 ЦПК України).

Вивчивши подання, дослідивши його матеріали та оцінивши їх, суд приходить до переконання, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»,право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

З вказаної норми слідує те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто, наявність лише самого зобов`язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов`язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду зподанням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Одночасно суд зауважує, що в ст.2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, наголошено, що кожен є вільним залишати будь яку країну, включно із своєю власною, й обмеження може бути встановлено законом в разі крайньої необхідності в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину й захисту здоров`я чи моралі, й якщо це виправдано суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Із поданих державним виконавцем копій документів виконавчого провадження, не вбачається ухилення боржника від виконання рішення, так як відсутні будь які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, крім того отримавши інформацію з ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», щодо наявності права власності у ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , державним виконавцем складено акт про неможливість виявлення майна яке б належало боржнику, у зв`язку із тим, що на стукіт у двері ніхто не відреагував, проте з моменту складення акту 21.05.2020року не вчинено будь-яких подальших дій щодо повторного виходу за зазначеною адресою, у разі необхідності вчинення дій з примусового входження у вказану квартиру для опису й арешту майна боржника, а в подальшому й визначення вартості та реалізації майна.

Також, державний виконавець зазначає, що на адресу Відділу надійшла заява стягувача вх. №10025 від 10.06.2021 року із проханням обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, проте не зрозуміло чи здійснено виконавцем запит в Державну прикордонну службу України для встановлення інформації чи перетинав кордон ОСОБА_1 , як і не подано доказів того, що виконані усі виконавчі дії, які не дали результатів, у зв`язку з чим необхідно вжити таких заходів для забезпечення виконання рішення суду як тимчасове обмеження виїзду за межі України.

З огляду на викладене, на день розгляду подання факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань відсутній та представником ДВС не доведений, а обґрунтування необхідності застосування обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , наведені у поданні вважаються судом недостатніми.

Крім того, в поданні державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, в чому є крайня необхідність, в розумінні ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню існуючої заборгованості.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 , слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» ст. ст. 258, 259, 260, 353, 354, 441 ЦПК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, у 15-денний строк з дня проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк