Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2102/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання - Роман К.С., розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вилоцької селищної ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М., про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Вилоцької селищної ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М., про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивачки ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабка позивачки ОСОБА_3 , які проживали в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого все своє майно, належне їй на день смерті, заповідала позивачці. Позивачка вказує, що прийняла спадщину, оскільки проживала із спадкодавцем у спадковому будинку на день її смерті, однак приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що на спадкове майно житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , який до 1991 року рахувався як колгоспний двір, спадкодавець після прийняття Закону України Про власність від 07.02.1991 року не отримала нове Свідоцтво про право власності нерухоме майно. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом.

Позивачка в судове засідання не з`явилися, однак подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та проведення судового засідання у її відсутність.

Представник відповідача будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву, згідно якої вимоги позивачки визнає повністю та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Третя особа будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання також не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивачки ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабка позивачки ОСОБА_3 , які проживали в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого все своє майно, належне їй на день смерті, заповіла позивачці.

Заповіт заповідачем не змінено та не скасовано.

На момент смерті ОСОБА_3 за нею відкрилась спадщина на будинок за адресою АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності колгоспного двору, на жилий будинок, видане Виноградівською РДА від 10.03.1993 року за номером 122.

Суд констатує, що спадщину після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачка прийняла, оскільки проживала зі спадкодавцями.

Інших спадкоємців немає.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М. із заявою про прийняття спадщини, де їй надано роз`яснення-відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.03.2021 року, у зв`язку із тим, що чинне законодавство не містить поняття «колгоспного двору/«робітничого двору». З прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991р., видані раніше Свідоцтва про право власності, із зазначенням власниками всіх членів колгоспного робітничого двору які проживали там на час вступу в дію закону, підлягати його заміні. Рекомендовано звернутися до суду для визнання за позивачкою, як за спадкоємцем, що прийняла спадщину, права власності на нерухоме майно, що залишилось в порядку спадкування.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Згідно довідки, виданої старостою с.Підвиноградів Виноградівської міської ради від 06.04.2021р. за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , за період з 1991 року були зареєстровані громадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про ведення в дію Закону «Про власність» (885-12) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Окрім цього відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні.

На момент припинення колгоспного двору його членами були ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 . Тобто право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах.

Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за ним відкрилася спадщина на його частку житлового будинку, а дружина вважалась такою, що прийняли спадщину як спадкоємець першої черги, яка постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявили відмови від неї. ОСОБА_3 вважалась такою, що набула право власності на будинок в цілому.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР у редакції 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

ОСОБА_3 вступила у фактичне управління майном за померлим чоловіком, управляла та користувалась будинковолодінням за адресою АДРЕСА_1 , сплачувала всі необхідні комунальні послуги, які надавались за вказаною адресою. Довідкою старости від 06.04.2021р. підтверджується факт спільного проживання подружжя, а також факт проживання ОСОБА_3 за вищезазначеною адресою після смерті чоловіка.

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно підтверджується, що після смерті чоловіка- ОСОБА_3 є головою двору.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України РСР (в редакції 1991 року), Закон України РСР «Про власність» (в редакції 1991 року).

Відповідно до ст.120 ч.І ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ст. 123 ч.2 ЦК УРСР).

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 02.03.1973р. «Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього» суд роз`яснив, що розмір частки колишнього члена колгоспного двору і збереглося після його перетворення в господарство робітників або службовців, встановлюється відповідно до ст. 123 ЦК. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх його членів (в тому числі непрацездатних і неповнолітніх), які не втратили право на частку в майні двору на час припинення останнього.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.З ст.1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок та довідки КП «Виноградівського РБТІ» №166 від 02.02.2021 року, житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 будівництвом завершений. Рік будівництва будинку 1950.

Загальна корисна площа житлового будинку становить 48,7 кв.м , в тому числі житлова 17,7 кв.м .

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позивачка на законних підставах набула право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 48,7 кв. м (з яких житлова - 17,7 кв.м, допоміжна (підсобна) - 31,0 кв.м), розташований за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 23.06.2021 року.

ГоловуючийТ. Ю. Левко