Дата документу 10.06.2021
Справа № 334/1546/21
Провадження № 2/334/2028/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 червня 2021 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Ісакова Д.О.,

за участю секретаря - Прийменко А.В.,

за участю представника позивача - Беклеміщевої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, яка діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Запорізька міська рада до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовною заявою до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку площею 0,1297га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка передавалась згідно із договором оренди землі, який зареєстрований у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.07.2007 за № 13, у стані не гіршому порівняно з тим, в якому вона одержана в оренду.

В обґрунтування позову позивач вказав, що на підставі рішення восьмої сесії п`ятого скликання Запорізької міської ради № 61/142 від 31.01.2007р. Запорізька міська рада надає, а ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для сінокосіння, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із кадастровим номером :04:043:0279.

На підставі договору оренди землі від 24.04.2007 ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,1297 за вищезазначеною адресою.

Відповідно до договору грошова оцінка земельної ділянки в цінах на 2007 рік складала 311,28 грн.

Відповідно до інформації Запорізької міської ради від 10.03.2020 встановлено, що звернення ОСОБА_1 до Запорізької міської ради стосовно продовження строку дії вищевказаного договору в управлінні не значиться. Рішення про поновлення ОСОБА_1 договору оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:043:0279 Запорізькою міською радою не приймалось.

У той же час, за інформацією управління з питань земельних відносин ЗМР від 30.12.2020 встановлено, що звернення ОСОБА_1 до Запорізької міської ради стосовно продовження строку дії вищевказаного договору в управлінні не значиться. Рішення про поновлення ОСОБА_1 договору оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:043:0279 Запорізькою міською радою не приймалось.

Відповідно до п. 8 вказаного Договору, договір оренди земельної ділянки укладено на десять років, тобто до 24.04.2017 включно.

В той же час, ОСОБА_1 продовжує використовувати земельну ділянку загальною площею 0,1297 га за адресою: АДРЕСА_1 та не сплачує за нею орендну плату, що підтверджено листом ГУ ДФС у Запорізькій області.

Договір оренди земельної ділянки укладений між Запорізькою міською радою та ОСОБА_1 предметом якого є земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 25.04.2017 вважається припиненим.

Управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради 18.01.2021 складено акт обстеження вказаної земельної ділянки.

За результатами обстеження встановлено, що на земельній ділянці площею 0,1297 га, яка передана в оренду ОСОБА_1 договір оренди № 613 від 24.04.2007 (строком на 10 років-до 24.04.2017) наявна огорожа (кам`яний паркан). За та перед парканом наявні хвойні насадження у вигляді ялинок. Паркан з`єднано з металевими воротами (в`їзд на територію). Оглянута територія вільна від забудови.

Строк дії договору на новий термін не поновлювався. На сьогодні земельна ділянка в оренду чи/або у власність не передавалася.

Позивач просить зобов`язати відповідача повернути Запорізькій міській раді земельну ділянку, кадастровий № :04:043:0279, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення по суті позовних вимог, просила позов задовольнити.

Представник Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст. 128 ЦПК України.

Відповідач у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву, а тому у відповідності до ст.ст. 279-281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що Запорізькою місцевою прокуратурою №3 здійснювалося процесуальне керівництво у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000113 від 24.06.2019 року за ч.1 ст.254 КК України, а саме за фактом безгосподарського використання земель та виведення земель з сільськогосподарського обороту, за адресою: АДРЕСА_1 .

Запорізькою місцевою прокуратурою №3 виявлено порушення вимог земельного законодавства при використанні ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0,1297 га по АДРЕСА_2 , згідно договору оренди землі, зареєстрованого в Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.07.2007 за № 13.

На підставі рішення восьмої сесії п`ятого скликання Запорізької міської ради № 61/142 від 31.01.2007 року Запорізька міська рада надає, а ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для сінокосіння, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із кадастровим № :04:043:0279.

На підставі договору оренди землі від 24.04.2007 року ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,1297 за вищезазначеною адресою.

Відповідно до договору грошова оцінка земельної ділянки в цінах на 2007 рік складала 311,28 грн.

Відповідно до інформації Запорізької міської ради від 10.03.2020 року встановлено, що звернення ОСОБА_1 до Запорізької міської ради стосовно продовження строку дії вищевказаного договору в управлінні не значиться. Рішення про поновлення ОСОБА_1 договору оренди на земельну ділянку з кадастровим № :04:043:0279 Запорізькою міською радою не приймалось.

За інформацією управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради від 30.12.2020 року встановлено, що звернення ОСОБА_1 до Запорізької міської ради стосовно продовження строку дії вищевказаного договору в управлінні не значиться. Рішення про поновлення ОСОБА_1 договору оренди на земельну ділянку з кадастровим № :04:043:0279 Запорізькою міською радою не приймалось.

Відповідно до п. 8 вказаного Договору, договір оренди земельної ділянки укладено на десять років, тобто до 24.04.2017 року, включно.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Відповідач ОСОБА_1 продовжує використовувати земельну ділянку загальною площею 0,1297 га за адресою: АДРЕСА_1 та не сплачує за неї орендну плату, що підтверджено листом ГУ ДФС у Запорізькій області.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 04.06.2017) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Водночас орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Пунктами 20, 33 договору передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Дія договору припиняється шляхом у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з п. 34 договору фактичне продовження користування майном після закінчення строку дії даного договору оренди землі не є підставою для поновлення договору.

З вказаних приписів договору вбачається, що із закінченням строку договору оренди земельної ділянки право орендаря на земельну ділянку припиняється.

Таким чином, з метою пролонгації терміну дії зазначеного договору ОСОБА_1 повинен був звернутися до Запорізької міської ради з відповідним листом.

Договір оренди земельної ділянки укладений між Запорізькою міською радою та ОСОБА_1 предметом якого є земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 25.04.2017 року вважається припиненим.

18.01.2020 року Управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради складено акт обстеження вказаної земельної ділянки. За результатами обстеження встановлено, що на земельній ділянці площею 0,1297 га, яка передана в оренду ОСОБА_1 договір оренди № 613 від 24.04.2007 року строком на 10 років - до 24.04.2017 року, наявна огорожа (кам`яний паркан). За парканом та перед парканом наявні хвойні насадження у вигляді ялинок. Паркан з`єднано з металевими воротами (в`їзд на територію). Оглянута територія вільна від забудови.

Строк дії договору на новий термін не поновлювався. На сьогодні земельна ділянка в оренду чи/або у власність не передавалася.

У межах кримінального провадження сектором топографо-геодезичних та картографічних робіт Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розроблено та надано на адресу місцевої прокуратури технічний звіт з кадастрової зйомки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пояснювальної записки та плану земельної ділянки вказаного технічного звіту площа земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_3 0,0032 га, колодязь насосний S 0,0002 га.

Відповідач ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 0,1297 га за адресою: АДРЕСА_2 згідно договору оренди земельної ділянки зареєстрованого у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.07.2007 року за № 13, без правовстановлюючих документів та відповідного рішення органу місцевого самоврядування, що у свою чергу є порушенням вимог чинного земельного законодавства.

Відповідно до положень ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При цьому, згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» (у редакції станом на 31.03.2005) передбачено, що передача об`єктів оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договору оренди, за актом приймання-передачі.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено однією із підстав припинення договору оренди землі є закінчення строку, на який його було укладено.

Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Відповідно до інформації Управління з питань земельних відносин, Запорізька міська рада з позовами до суду про повернення вищезазначеної земельної ділянки площею 0,1297 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 не зверталась.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, у відповідності до порядку поновлення договору оренди землі, передбаченого ст. 33 Закону України «Про оренду землі», зазначений договір не продовжено, а тому виходячи з умов договору та приписів законодавства чинного на час закінчення дії договору, так і на час подання позову, земельна ділянка площею 0,1297 га Запорізькій міській раді залишається не повернута.

Згідно з ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відповідно до положень ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

В обґрунтуванням порушення «інтересів держави» суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень «інтересів держави» необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення «інтересів держави», якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади (1), орган місцевого самоврядування (2) чи інший суб`єкт владних повноважень (3), до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (4).

Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку, що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади можуть збігатися повністю, частково, або навіть взагалі не пересікатися.

У той же час, відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99, справа № 1-1/99 інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Вказаним приписам кореспондують відповідні вимоги Цивільного процесуального кодексу України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. (ст. 56 ЦПК України).

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про обов`язок прокурора лише обґрунтувати порушення державних інтересів, та не здійснення (неналежного здійснення) захист або відсутність такого уповноваженим органом у спірних правовідносинах. За вказаними приписами прокурор не має з`ясовувати та обґрунтовувати у позові, що перешкоджало такому органу належним чином виконувати свої владні повноваження. Їх конструкція вказує про реагування вже на наслідки не здійснення захисту або відсутність такого уповноваженим органом у спірних правовідносинах.

При цьому для встановлення обставин «не здійснення захисту» враховано сформовану практику ЄСПЛ у питанні балансу інтересів через принцип «належного урядування». Останній, зокрема, вимагає, щоб державні органи не могли мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються; при виявленні помилки держава має діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Враховуючи вказані положення законодавства, спрямованість прокурора у вказаній справі направлена на захист інтересів держави, з метою повернення територіальній громаді земельну ділянку.

Вказані порушення інтересів держави та інтересів Запорізької міської ради свідчить про наявність «порушень інтересів держави» у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявність підстав для представництва.

Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади можуть збігатися повністю, частково, або навіть взагалі не пересікатися.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави щодо повернення земельної ділянки у комунальну власність.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами міст як безпосередньо, так і через міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності міст.

Відповідно до Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджетів міст обласного значення, серед іншого, належить податок на майно.

Відповідно до ст. 286.2. Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Вказане порушує економічні інтересі територіальної громади міста Запоріжжя, оскільки призводить до недоотримання місцевим бюджетом Запорізької міської ради коштів, які можуть бути використані для задоволення нагальних потреб територіальної громади.

Більше того, територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, як власник земельної ділянки уповноважений законом відповідно до вимог ст. 122 ЗК України та ст. 319 ЦК України позбавлена свого права самостійно визначати порядок використання вказаної земельної ділянки та розпоряджатися нею, чим порушено права громадян територіальної громади на здійснення місцевого самоврядування.

Вказані порушення інтересів держави та інтересів територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради свідчать про наявність «порушень інтересів держави» у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявність підстав для представництва.

Обґрунтуванням неналежного здійснення захисту інтересів держави в особі Запорізької міської ради є наступним.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлює дві альтернативні групи умов, при наявності яких, прокурор наділений правом здійснення представництва в суді законних інтересів держави. Перша група альтернативних умов порушення або загроза порушення інтересів держави. Друга група альтернативних умов - захист цих інтересів (порушених, або щодо порушення яких існує загроза) не здійснює (1) або неналежним чином здійснює (2) орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (3).

Запорізька міська рада відповідно до вимог п.п. 3, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» та ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України є органом, який від імені територіальної громади здійснює права власника щодо спірної земельної ділянки.

Крім того, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» Запорізька міська рада є органом, через який територіальною громадою безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» Запорізька міська рада є органом, через який територіальною громадою безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування.

Таким чином, у правовідносинах що виникли, саме Запорізька міська рада є органом, уповноваженим здійснювати як захист порушених інтересів держави, так і захист порушених інтересів територіальної громади міста Запоріжжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) дійшла висновку, що «незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.»

Аналізуючи частину 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», суд першої інстанції вірно зазначив, що прокурор набуває право на представництво, зокрема, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно, водночас «не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень, коли він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але в супереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 12.11.2019 по справі № 904/31/19.

Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові № 911/1107/18 від 25.10.2019 зазначено, що суди попередніх інстанцій, встановивши обставини, пов`язані з неналежним виконанням ДФС визначених законодавством повноважень та невжиттям нею жодних заходів цивільно-правового характеру щодо відновлення порушених інтересів держави та усунення порушень у сфері використання бюджетних кошів, дійшли висновку на підставі наявних у справі та оцінених доказів, що прокурор належним чином обґрунтував наявність порушення інтересів держави та необхідність представництва таких інтересів в суді прокуратурою.

Несплата ОСОБА_1 коштів за використання земельною ділянкою площею 0,1297 га., призводить до порушення економічних інтересів територіальної громади міста Запоріжжя, оскільки призводить до недоотримання місцевим бюджетом коштів, які можуть бути використанні для задоволення нагальних потреб територіальної громади міста Запоріжжя.

Крім того, фактичне використання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про її передачу у користування (оренду) призводить до неможливості здійснення Запорізькою міською радою місцевого самоврядування на відповідній території, чим порушено основні принципи місцевого самоврядування в Україні, а саме: поєднання місцевих і державних інтересів; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, враховуючи порушення орендарем умов договору та приписів Закону України «Про оренду землі» щодо повернення земельної ділянки з підстав закінчення терміну користування земельною ділянкою, остання підлягає поверненню на користь власника територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у виді судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, що підтверджується платіжним дорученням № 403 від 26.02.2021 року.

Керуючись статтями: 13, 14, 131-1, 140, 142, 143 Конституції України, , статтями: 11, 16, 530 Цивільного кодексу України, статтями: 9, 78, 93, 96, 126, 152, 212 Земельного кодексу України, статтями: 56, 81, 141, 223, 263-265, 280-282 ЦПК України, статтями: 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, яка діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Запорізька міська рада до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 повернути Запорізькій міській раді, земельну ділянку площею 0,1297 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка передавалась згідно із договором оренди землі, зареєстрованим у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.07.2007 року за № 13, у стані не гіршому порівняно з тим, в якому вона одержана в оренду.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач може оскаржити рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Ісаков Д.О.