АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року

м. Чернівці

справа № 722/1439/20

провадження 822/252/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.,

секретар Конецька Д.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 ,

третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Сокирянської міської ради,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2020 року,

головуючий у суді першої інстанції суддя Ляху Г.О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Сокирянської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позов обгрунтовував тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, у період якого народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що свідчить про ухилення від виховання дитини.

Тому, позивач вважає, що поведінка відповідачки та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, є підставою для позбавлення останньої батьківських прав відносно їх сина.

Просив суд, позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 1500 гривень, починаючи з 15 жовтня 2020 року до повноліття дитини.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про зміну ставлення щодо виховання свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

Частково задовольняючи позов щодо стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка є працездатною, молодого віку і має можливість допомагати позивачу в утриманні їхньої спільної дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне злісне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, оскільки судом першої інстанції неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Сокирянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина.

Також суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував ту обставину, що відповідачка не цікавиться навчанням дитини та станом її здоров`я.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірваний.

Рішенням Новоселицької районної державної адміністрації № 28 від 22 червня 2017 року визначено місце проживання дитини разом із позивачем.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Сокирянської міської ради, який було затверджено 23 вересня 2020 року ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав щодо своєї дитини у зв`язку із тим, що вона проживає окремо від дитини та не бере участі у її вихованні.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки остання не виконує свого батьківського обов`язку щодо виховання дитини.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення мати спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина, що свідчить про її інтерес, про не байдужість до своєї дитини та бажання брати участь у його вихованні.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Сокирянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина слід зазначити наступне.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції надав правильну оцінку висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Сокирянської міської ради від 23 вересня 2020 року № 110 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такому, що не достатньо обґрунтований і суперечить інтересам дитини.

Слід зазначити, що висновок органу опіки та піклування, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідача, зловживання нею алкогольними напоями та вчинення останньою насильства по відношенню до дитини.

Аналіз висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав свідчить про те, що він не є переконливим, оскільки він не ґрунтується на достатній доказовій базі та зроблений на підставі наданих тільки позивачем доказів. Отже, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Позивачем не доведено обставин свідомого ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними, необхідність застосування крайнього заходу втручання в права дитини на зростання в сім`ї, та підтримання зв`язків з батьком, неможливість застосування альтернативних, менш суворих заходів, відповідність такого заходу якнайкращим інтересам дитини та його виправданість.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справ, є безпідставними, оскільки докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 24 лютого 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: А.І.Владичан

О.О.Одинак