Справа №443/848/16-ц
Провадження №2/443/72/21
РІШЕННЯ

іменем України

16 червня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

при секретарі судових засідань Кушнір М.І.,

за участю представника позивача адвоката Магарського М.З.

представника відповідачів адвоката Михайлюка Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ВАТ Насінгосп «Ходорівський», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Ліквідаційної комісії ВАТ Насінгосп «Ходорівський», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просить стягнути солідарно з відповідачів борг у сумі 49 876,64 грн., в тому числі: 14 000, 00 грн. - сума боргу; інфляційні на суму 27362,64 грн.; 3% річних на суму 3 514.00 грн. та завдану моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., а також судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою слідчого СВ Жидачівського РВ ГУМВС у Львівській області від 10.07.2013 року у кримінальному провадженні №000528 встановлено, що відповідачами по справі було отримано від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та позивача кошти на купівлю свинарника у селі Жирова Жидачівського району Львівської області у розмірі 33 000, 00 грн.. Зазначає, що договір купівлі-продажу не укладався, а відповідачем ОСОБА_3 було підроблено довідку про існування договору оренди з правом викупу вказаної будівлі. Стверджує, що кримінальним провадженням також встановлено, що ОСОБА_4 було повернуто його частину коштів 4950,00 грн., а позивача частину в сумі 14 000,00 грн. повернуто не було. Крім того, зазначає, що з відповіді прокуратури Львівської області №09-3574-16 від 17.03.2016 року вбачається, що його не визнано потерпілим, оскільки він не був учасником процесу та не наділений правом на оскаржень судових рішень. Також, зазначає, що незаконними та протиправними діями відповідачів, які тривали значний час та поставили його в скрутне матеріальне становище йому було завдано моральну шкоду на суму 5 000 грн..

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 02.11.2017 року відкрито провадження у справі.

На підставі розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області №188 від 03 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 27.08.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

У судовому представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задоволити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні позов заперечив, зазначивши, що позивач, звертаючись до відповідача з вимогою про повернення коштів, не зазначив банківських реквізитів, на які слід було повернутим кошти. Крім того, позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував суму коштів, що була надана саме ОСОБА_1 .

Представник відповідача ліквідаційної комісії ВАТ Насінгосп Ходорівський у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Заслухавши вступне слово представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 82 ЦПК України передбачено підстави звільнення від доказування.

Так, зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на ст.1212 ЦК України (Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави) та ст.1166 ЦК України (Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду), а також на постанову про закриття кримінального провадження та лист прокуратури Львівської області.

З матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого СВ Жидачівського РВ ГУМВСУ у Львівській області Климович А.М. від 10.07.2013 року (а.с.19. 20) закрито кримінальне провадження №000528 від 14.06.2013 року, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

У даній постанові зазначається, що 13.06.2013 року у Жидачівське РВ ГУМВСУ у Львівській області із прокуратури Жидачівського району надійшла заява ОСОБА_1 написана на ім`я Генерального прокурора України про те, що вже п`ятий рік не може добитися справедливості, так як голова ліквідаційної комісії НГ Ходорівський видурила у них 33 тис. грн за покупку свинарника і на даний час немає ні грошей, ні свинарника. Допитаний, як свідок ОСОБА_1 , повідомив, що у 2007 році з метою купівлі свинарника в с.Жирова у ліквідаційної комісії НГ Ходорівський, головою якого була ОСОБА_2 , він, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 давали частинами гроші для виготовлення документації на свинарник. На оформлення документів вони дали їй гроші в сумі близько 7500 грн.. Після цього, як було зроблено витяг з БТІ вони не змогли оплатити всю суму і витяг з БТІ був прострочений, після чого ОСОБА_2 знову зробила другий витяг і вони оплатили через банк Райфазен банк Аваль 14850 грн. по платіжці, яку вона їм дала. По вині ОСОБА_2 було протерміновано знову витяг з БТІ і свинарник не було переоформлено. Після цього вона знову схотіла гроші за виготовлення витягу, але вони відмовились. Після цього вони звернулись в прокуратуру Жидачівського району, де була порушена кримінальна справа. Після розгляду даної справи ОСОБА_2 повернула певну суму грошових коштів ОСОБА_4 , а їм не повернула. Допитана, як свідок ОСОБА_2 поазала, що з 2011 року працює бухгалтером ТзОВ Еліта. У 2008 році прийшли ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у ТзОВ Еліта і хотіли придбати свинарник. В подальшому ТзОВ Еліта, в особі директора ОСОБА_3 дійшли спільної згоди на продаж їм свинарника, який знаходиться в с.Жирова. Дальше готувалися документи на продаж свинарника. З часу видачі витягу з БТІ покупцям необхідно було провести повну оплату протягом трьох місяців, однак вони цього не зробили, а заплатили лише суму у розмірі 14850 грн., а решту коштів обіцяли заплатити пізніше. У зв`язку з тим, що термін дії витягу закінчується вони неодноразово зверталися з листом щодо проведення повної оплати, однак відповіді на листи не отримували. В подальшому вони виготовили другий витяг з БТІ, однак вказані особи за час дії другого витягу також не оплатили всю суму, хоча вони їм про це нагадували. До закінчення терміну дії другого витягу покупці прийшли до них та запропонували їм надати всі необхідні документи на свинарник та повідомляли, що в подальшому решту суму заплатять, на що вони не погодились. Після розгляду кримінальної справи в суді, один з покупців ОСОБА_4 звернувся з заявою про повернення його частини в сумі 4950 грн, яка ними була заплачена. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не зверталися про повернення коштів, не надали реквізитів, щоб їх повернути. Дані кошти знаходяится на рахунку ТзОВ Еліта в банку. При зверненні заявників та надання необхідних реквізитів дані кошти будуть повернуті.

Як вбачається з листа-відповіді прокуратури Львівської області №09-3574-16 від 17.03.2016 року (а.с.21-22) адресованого ОСОБА_1 , його повідомлено, що постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 30.12.2010 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.366, ч.2 ст.191 КК України, на підставі п.є ст.1 Закону України Про амністію від 12.12.2008 року, а кримінальну справу провадженням закрито. ОСОБА_3 обвинувачувався у тому, що він, працюючи на посаді директора ТзОВ Еліта, будучи службовою особою, що наділена організаційно-розпорядчими повноваженнями 20.06.2007 року видав ОСОБА_6 довідку №48, у яку було внесено завідомо недостовірні відомості про те, що між ОСОБА_5 та ТзОВ Еліта укладено договір оренди з правом викупу тваринницького приміщення (колишнього свинарника). Крім цього, ОСОБА_3 працюючи на посаді директора ТзОВ Еліта будучи службовою особою, що наділена організаційно-розпорядчими повноваженнями, після перерахування ОСОБА_7 08.10.2008 року на рахунок ТзОВ Еліта 14850 грн., як оплату за купівлю свинарника, однак договорів купівлі продажу чи оренди вказаного приміщення укладено між ними не було. Перераховані кошти у сумі 14850 грн. Василів розтратив. Як зазначено у даному листі, у даній кримінальній справі ОСОБА_1 відповідно до ст.49 КПК України (в редакції 1960 року) потерпілим не визнавався, а відтак не був учасником процесу, який наділений правом оскарження вказаного рішення в апеляційному чи касаційному порядку. Постанова Жидачівського районного суду Львівської області від 30.12.2010 року стосовно ОСОБА_3 учасниками процесу не оскаржувалась та набрала законної сили.

Однак, з урахуванням положень ст.82 ЦПК України, обставини зазначені у постанові слідчого про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, не звільняють позивача від обов`язку доказування обставин на якій він посилається у позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Як уже зазначалось вище, в обґрунтування позовних вимог, позивачем надано лише копію вищезгаданої постанови про закриття кримінального провадження та копію листа прокуратури Львівської області від 17.03.2016р., у яких згадується сума коштів 7500 грн. та 14 850 грн., що були надані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на купівлю свинарника.

Разом з тим, позивачем не підтверджено жодними іншими належними, допустимими. достовірними та достатніми доказами факт надання ним грошових коштів на купівлю свинарника та саме у сумі 14000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав факт звернення ОСОБА_1 до відповідачів із вимогою про повернення коштів, однак ОСОБА_1 не зазначив банківських реквізитів, на які слід перерахувати кошти, а також не подав доказів на підтвердження суми коштів, які просив повернути.

Одночасно, суд критично оцінює доводи позивача стосовно неповернення його частини коштів, оскільки останнім не надано доказів належного звернення до відповідачів (із зазначенням необхідної інформації, долученням необхідних документів) та відмови у поверненні грошових коштів.

Окрім того, за змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

П 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, позивач не надав суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу, який би підтверджував факт завдання йому моральної шкоди.

До того ж, обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач жодним чином не обґрунтовує розмір грошового відшкодування такої.

Враховуючи вищенаведене, дотримуючись засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставини на які посилається та розміру позовних вимог, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ВАТ Насінгосп «Ходорівський», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення коштів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 червня 2021 року.

Головуючий С.І. Сливка