Провадження № 2/742/538/21
Єдиний унікальний № 742/403/21
РІШЕННЯ
07 червня 2021 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів,
встановив:
Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді компенсації у розмірі 7199 грн. 06 коп.
Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що відповідачка з 18 березня 2011 року по 31 серпня 2020 року отримувала компенсаційні виплати за надання соціальних послуг у зв`язку з здійсненням догляду за своєю чоловіком ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ групи.
Під час отримання компенсаційних виплат відповідачка 04 листопада 2015 року відкрила підприємницьку діяльність та не звернулася до управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області з заявою про припинення нарахування та виплати компенсації, що призвело до надмірної виплати коштів за період з 04 листопада 2015 року по 31 серпня 2020 року в розмірі 7964,06 грн. Відповідачем було добровільно повернуто 765,00 грн. Станом на дату подання позовної заяви до суду відповідачка добровільно надмірно виплачені кошти в розмірі 7199,06 грн. не повертає.
В судовому засідання представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити повністю та стягнути судовий збір з відповідача.
Відповідачка в судовому засіданні 30 березня 2021 року позовні вимоги визнала частково і подала заяву про застосування строків позовної давності та стягнення з неї лише 4095,20 грн., а в судове засідання 07 червня 2021 року не з`явилася з невідомих для суду причин.
Суд дослідивши матеріли справи, встановив, що відповідачка ОСОБА_1 з 18 березня 2011 року по 31 серпня 2020 року перебувала на обліку управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради як отримувач компенсаційних виплат за надання соціальних послуг, а саме, здійснювала догляд за своїм чоловіком ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ групи (а.с. 3, 7-10).
04 листопада 2015 року вона відкрила підприємницьку діяльність та не звернулася до управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області з заявою про припинення нарахування та виплати компенсації, чим порушила п.1 постанови КМУ «Про затвердження Порядку призначення та виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги».
Відповідно до проведеної верифікації від 08 липня 2020 року, було встановлено, що відповідачка 04 листопада 2015 року зареєструвалася фізичною особою-підприємцем і вже не мала права на отримання компенсації, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, осіб-підприємців та громадських формувань від 21 липня 2020 року (а.с.11).
23 липня 2020 року начальником Управлінням праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Малиш Г.П. винесено розпорядження про припинення виплат допомоги ОСОБА_1 (а.с. 12).
Управлінням праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області неодноразово на адресу ОСОБА_1 направлялися повідомлення з проханням повернення переплати, а саме, 10 вересня 2020 року №03-27/4950, 28 вересня 2020 року №03-27/5287, 10 листопада 2020 року №03-27/6283 (а.с. 13).
25 листопада 2020 року ОСОБА_1 повернула кошти в розмірі 765 грн. 00 коп., що підтверджується копією виписки від 25 листопада 2020 року (а.с. 14).
На даний час надміру виплачена сума компенсації у розмірі 7199,06 грн. на рахунок управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області не повернута.
Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, регулюється відповідно до Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 (далі - Порядок).
Абз. 2 п. 2 Порядку встановлено, що компенсація призначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 10% фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування, інвалідам ІІ групи та дітям-інвалідам.
Згідно з п. 8 Порядку компенсація призначається на час, протягом якого особа, що подала заяву про необхідність отримання соціальних послуг, потребуватиме постійного стороннього догляду.
За приписами п. 15 Порядку фізичні особи, які одержують компенсацію, зобов`язані повідомити структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у місті Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають ці виплати, про обставини, які можуть вплинути на умови їх призначення та виплати. У разі виявлення таких обставин виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. У разі одержання у зв`язку з цим зайвих сум компенсації одержувачі повинні відшкодувати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районної, районної у місті Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради надмірно виплачені суми за весь період, коли фізична особа не мала права на одержання компенсації. Якщо фізична особа не повернула добровільно надміру виплачені суми, вони стягуються в судовому порядку на підставі заяви структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної в місті Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначив компенсацію.
Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно дост.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки, вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року).
Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Тому, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про застосування до розміру надміру сплачених компенсаційних виплат строків позовної давності та стягнення з неї 4095,20 грн. за період з січня 2018 року по серпень 2020 року, задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що відповідачем не повернута сума отриманої компенсації, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України.
Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 908, 00 грн.
Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст. 12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
Позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів задовольнити.
Стягнути зОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради надміру виплачені кошти у вигляді компенсаційної виплати за надання соціальних послуг у розмірі 7199, 06 грн.
Стягнути зОСОБА_1 користь держави судовий збір в розмірі 908, 00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.

Сторона, якій повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.О.Циганко