ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1022/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р.

Петриківський райсуд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М. при секретарі Клисак Н.Г., за участі сторін, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В

04.08.2020 року до суду звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в якому послалась на те, від 05.03.2016 року та від 30.08.2016року що між нею та ОСОБА_2 було укладено договори позики

Відповідно до розписки від 05.03.2016р. ОСОБА_2 отримала в борг від неї 150 доларів США, що еквівалентно на день подачі позову 4170,00 , та зобов`язувалась повернути до першої вимоги.

Відповідно до розписки від 30.08.2016р. ОСОБА_2 отримала в борг від неї 55000 грн. в борг, з них 40 000 грн була сумою боргу та 15 000 грн були процентами за користування кредитом, які також зобов`язувалась відповідачка повернути до першої вимоги.

22 липня 2020 року на адресу відповідача було направлено лист вимогу про повернення коштів, але на сьогоднішній день ОСОБА_2 грошові кошти не повернула, тому вона звернулась до суду із позовом про стягнення із відповідачки суми боргу в розмірі 59 170 грн та судових витрат в розмірі 2 840 грн.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 позов визнала в повному обсязі, пояснивши що 5.03.2016 року вона надала в борг відповідачці 150 доларів США, а 30.08.2016 року вона в борг надала знайомій ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 40 000 грн і вони домовились, що вона поверне борг і сплатить 15 000 грн процентів за користування грошима. В 2018 році відповідачка повернула їй 1250 грн, в 2019 році повернуто 1500 грн, в 2020 році повернуто 1000 грн, а всього 3750 грн. Просить задовольнити позов в повному обсязі, судові витрати 2000 грн за послуга адвоката і 840,40 грн за сплату судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала частково пояснивши, що вона дійсно в березні 2016 року позичила у ОСОБА_1 150 доларіа США, а 30.08.2016 року позивачка їй надала 40 000 грн і вони домовились що вона поверне їй цю суму грошей і заплатить 15000 грн процентів за користування грошима. В період із 2018 року по 2020 рік нею було повернуто тільки 3750 грн, так як вона захворіла і їй потрібні були гроші, а потім сталось важке матеріальне становище. Визнала борг в розмірі 40 000 грн і судові витрати, заперечує проти сплати 15000 грн.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і юридичні правовідносини.

Судом встановлено, що 05.03.2016 року ОСОБА_2 взяла в борг в ОСОБА_1 150 доларів США, що підтверджується розпискою оглянутою в судовому засідання та не заперечувалось сторонами в суді.

30.08.2016 року ОСОБА_2 взяла в борг в ОСОБА_1 40 000 грн для особистих потреб і сторони домовились в усній формі про сплату в подальшому за користування грошей 40 000 грн сплату процентів в розмірі 15000 грн і вказані обставини сторонами не заперечувались.

Позивач ОСОБА_1 визнала, що в 2018 році вона отримала від відповідачки в якості повернення боргу близько 1250 грн, , в 2019 році вона отримала близько 1500 грн і в 2020 році отримала від ОСОБА_4 1000 грн, всього на загальну суму приблизно 3750 грн, але розписки про отримання грошей не писала і таких доказів представити суду не має змоги.

Відповідач ОСОБА_3 визнала повернення боргу позивачці в розмірі 3750 грн на протязі 2018 2020 років, але вважає, що повертала значно більше грошей проте за усній домовленості із позивачкою вони не писали розписок про отримання та повернення грошей.

З урахуванням показів сторін та доказів на які вони посилаються в усній формі, суд вважає повернутий відповідачкою борг ОСОБА_1 по розписці 05.03.2016 року.

Обговорюючи питання щодо повернення боргових зобов`язань по розписки від 30.08.2016 року укладеної сторонами , суд виходить з наступного.

На підставі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

У відповідності до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як вбачається із розписки від 30.08.2016 року укладеної між сторонами умови повернення процентів, строк повернення та розмір процентів за користування грошовими коштами в розмірі 40 000 грн сторонами не оговорювався, письмовий договір між ними за укладався, а посилання в розписці про повернення 15 000 грн процентів до першої вимоги судом до уваги не приймається і тому в цій частині позовних вимогах ОСОБА_1 слід відмовити.

Посилання позивачки на відповідальність за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦПК України судом до уваги не приймається, так як позивачем не надано доказів про встановлення індексу інфляції за весь час прострочення, а також відсутні розрахунки про три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, так як докази подаються сторонами, не може грунтуватись на припущеннях відповідно до ст. 81 ЦПК України

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості.

Приймаючи до уваги, що позивачка ОСОБА_5 надала в борг 40 000 грн, а відповідачка визнала цей борг і не повернула до цього часу, суд вважає задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнувши вказану суму боргу на користь позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 840, 40 грн за подачу позову до суду, а також 2000 грн за правову допомогу адвоката, що підтверджується додатковою угодою № 1 від 03.07.2020 року укладеною між адвокатом Швець М.В. та Дробязко Н.М. ( а.с.10), а всього позивач понесла витрати 2840,80 грн.

Приймаючи до уваги, що позивач просила стягнути із відповідачки 59170 грн, судом задоволено її вимоги частково в розмірі 40 000 грн, то суд покладає стягнення судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1903,33 грн ( 40 000 х100 :59 170 =67%

2840,40 х 67% = 1903,33 ).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. ст. 12, 76 - 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 525, 526 ЦК України,1046, 1048, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.к. НОМЕР_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 заборгованість по договору позики від 30.08.2016 року грошові кошти в розмірі 40 000 грн і судові витрати в розмірі 1903, 33 коп, а всього

41 903 грн 33 коп ( сорок одна тисяча дев`ятсот три ) грн 33 коп на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,і.к. НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 .

В інших позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. М. Іщенко