Справа №489/2247/20
Провадження №2/489/268/21
РІШЕННЯ

іменем України

16 червня 2021 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 про визнання його батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесення відомостей до актового запису №752, зазначивши батьком дитини - позивача та видачу нового свідоцтва про народження.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 2017 року та станом на день звернення з позовом до суду, він проживає однією сім`єю з відповідачем. Від цих стосунків, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача з відповідачем народився син - ОСОБА_5 . На момент народження дитини сторони проживали разом, позивач забирав відповідача з дитиною із пологового будинку. Реєструвати дитину взялась мати відповідача та зареєструвала дитину в Миколаївському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України з прізвищем дружини, не повідомивши про це позивача. При цьому в графі «по батькові дитини» зазначено « ОСОБА_6 », що, на його думку, додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості, а відмова відповідача від визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, була направлена на отримування відповідачем коштів від держави. Після народження дитини, позивач разом з відповідачем жив однією сім`єю, у якій виховував сина, постійно спілкувався з ним, спільно проводив час, цікавився особистим життям сина, брав участь у його навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу. Коли позивач дізнався, що дитина має не його прізвище, просив відповідача написати спільну заяву про встановлення батьківства, але відповідач категорично відмовляється від цих дій, причину не називає та пояснень не надає.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити у зв`язку з відсутністю підстав, оскільки позивач не є батьком дитини і будь-які докази батьківства відсутні.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України від 04.06.2020 року за №1, у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , актовий запис №752 складений 21.06.2018 року. Відомості про батька: ОСОБА_7 , громадянин України. Відомості про матір: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, місце проживання: АДРЕСА_1 . Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.11.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

09.12.2020 року до суду надійшло клопотання судового експерта за №1408 про надання зразків біологічного матеріалу (кров або слина) ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 або забезпечення їх явки разом для відбору експериментальних зразків до Миколаївського НДЕКЦ МВС України - 20.01.2021 року о 10.00 год.

Сторонам по справі було направлено копії клопотання судового експерта за №1408 від 14.12.2020 року та було повідомлено про місце та час відбору експериментальних зразків, однак 04.02.2021 року до суду надійшло повідомлення судового експерта №1408 від 29.01.2021 року про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що відбір порівняльних зразків біологічного матеріалу не проводився, в зв`язку з неявкою до Миколаївського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.2 ст.128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Долучені до позовної заяви копії заяви ОСОБА_1 від 09.04.2020, листа служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 29.04.2020, довідки про місце роботи позивача, акта про проживання від 07.05.2020 жодним чином не підтверджують походження дитини ОСОБА_5 від позивача, тому є неналежними доказами.

Відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно із поясненнями відповідача, про призначення експертизи їй було відомо, але виклик на конкретну дату до експертної установи вона не отримувала, оскільки поштову кореспонденцію на її ім`я забирав позивач під час спільного проживання, окрім того наприкінці січня вона хворіла і не мала б змоги з`явитися із сином до експерта, від експертизи жодним чином не ухилялася.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів отримання позивачем виклику до експертної установи, а відповідачем клопотання про призначення ще однієї експертизи не заявлялось, відсутні підстави для визнання факту батьківства позивача лише через одноразову неявку відповідача і дитини для проведення експертного дослідження.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які засвідчують походження дитини від позивача, то позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.128 Сімейного кодексу України, ст. ст. 77, 89,109, 263-268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його постановлення.

Суддя

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2021 року.