Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/138/21
Провадження 2/433/165/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2021 року.

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Гавалешка П.С.,

за участю секретаря судового засідання Рєзнікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні у залі суду в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 22163 грн. яка складається з: судові витрати у розмірі 908 грн., комісія банку 25 грн., сума боргу за розпискою 21230 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 лютого 2018 року відповідач отримала від позивача позику у розмірі 24000 грн., які зобов`язалась повернути згідно складеної розписки до 28 лютого 2020 року. Станом на 25.01.2021 року відповідач зобов`язання виконала частково, повернувши лише 2770 грн., борг становить 21230 грн., в зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 01.02.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Відповідно до заяви від 16 червня 2021 року, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі, також просить суд відстрочити суму виплати заборгованості.

Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 24000 грн. (двадцять чотири тисячі), які зобов`язався повернути до 28.02.2020 року (а.с.64).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем повернуто позивачу грошові кошти в сумі 2770 грн.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 р. у справі №6-2789цс16 .

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Такий же висновок зроблено Верховним судом України 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 , від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 та 12.04.2017 р. у справі № 6-487цс17 .

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулась передача певної суми коштів саме в позику ( ВС/КЦС, справа № 69/3340/16-ц від 22.08.2019).

Отже, наявна розписка підтверджує факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, оскільки у ній зазначено факт отримання відповідачем від позивача коштів у позику. Розписка написана власноруч та підписана відповідачем. Крім того, відповідач даний факт визнав.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1,2 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 21230 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню (24000 грн. 2770 грн. = 21230 грн.).

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за позовом у розмірі 22163,00 грн., яка складається з: судові витрати у розмірі 908 грн., комісія банку у розмірі 25 грн., сума боргу за розпискою у розмірі 21230 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача комісії банку в сумі 25 грн., яка була сплачена при сплаті судового збору за подання позовної відповідно до квитанції № 0.0..1 від 25.01.2021 року, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, враховуючи, що комісія банку не відноситься до судових витрат, в розумінні ст.133 ЦПК України, суд вважає необхідним відмовити в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії за послуги банку за сплату судового збору у розмірі 25 грн.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. (а.с.1).

Окрім цього, суд вважає за необхідно роз`яснити відповідачу положення ч.1 ст. 435 ЦПК України з якої вбачається, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Керуючись статтями 104, 509, 526, 530, 545, 625, 1047, 1049, 1050, ЦК України, статтями 10-13, 141, 259, 264, 265, 279, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити в частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість у розмірі 21230 грн. (двадцять одна тисяча двісті тридцять гривень), яка є залишком заборгованості за розпискою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя П.С.Гавалешко

25.06.21