ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року

м.Суми

Справа №578/271/21

Номер провадження 22-ц/816/1023/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 30 квітня 2021 року в складі судді Зері Ю.О., ухваленого в смт Краснопілля Сумської області,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що 21 квітня 2010 року, шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківський послуг в ПриватБанку, між банком та відповідачкою був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунокз обов`язком повернути витрачену його частину щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 17 лютого 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 17498,19 грн, яка складається із: 7460,09 грн заборгованості за кредитом та 10038,10 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 30 квітня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в оскарженій частині скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка своїм підписом у анкеті-заяві підтвердила згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що свідчить про ознайомлення позичальниці з умовами кредитування. На підтвердження розміру заборгованості банк надав до суду розрахунок, який не спростований відповідачкою. Заявник стверджує, що відсутність підпису відповідачки на відповідних тарифах, умовах і правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово, інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином свою згоду. Крім того, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, позичальниця висловила згоду з формою договору та його умовами. Зазначає, що до позовної заяви долучено саме ту редакцію тарифів та умов та правил надання банківських послуг, яка існувала на час підписання анкети-заяви відповідачкою.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу у визначений апеляційним судом строк відповідачка не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21 квітня 2010 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 11). У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомилась та згодна з його умовами. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbank.ua.

До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які не містять підписану відповідачки (а.с. 12,13-37).

17 лютого 2014 року відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 8127,05 грн, який у подальшому неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 9).

З наданої банком довідки вбачається, що ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки:

21 квітня 2010 року надана кредитна карта № НОМЕР_1 терміном дії до 01/14,

05 жовтня 2012 року картка № НОМЕР_2 терміном дії до 06/16,

17 січня 2014 року картка № НОМЕР_3 терміном дії до 07/17,

17 лютого 2014 року картка № НОМЕР_4 терміном дії до 08/17 (а.с. 10).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 лютого 2021 року становить 17498,19 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7460,09 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом (а.с. 3-8).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, які носять мінливий характер, відповідачкою не підписувалися, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відмовляючи у стягненні заборгованості по тілу кредиту, суд врахував, що сума внесених відповідачкою коштів на погашення кредитної заборгованості у розмірі 172003,81 грн перевищує фактично отримані нею кредитні кошти.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким рішенням у повній мірі, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальниці від 21 квітня 2010 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Позивач не довів, що вказані документи, які не містять підпису позичальниці, на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному банком розмірі, порядку нарахування, на що обґрунтовано вказував суд першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з позичальниці заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, оскільки їх розмір сторонами не узгоджений.

Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що сума коштів, внесена відповідачкою на погашення заборгованості за кредитом становить 172003,81 грн, що значно перевищує кредитний ліміт та розмір заборгованості, заявлений банком до стягнення.

Проте, як убачається з виписки банку про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 банком здійснена операція «відміна штрафів за минулі періоди згідно рішення банку поповнення карткового рахунку», тобто зменшення розміру заборгованості за кредитом відбулось за рахунок списання банком 172003,81 грн, а не за рахунок внесення коштів позичальницею (а.с. 46).

Тому висновок суду першої інстанції про повне погашення заборгованості позичальницею не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно з наданим розрахунком, який не спростовано відповідачкою, розмір її заборгованості за тілом кредиту станом на 17 лютого 2021 року становить 7460,09 грн, що і підлягає стягненню на користь банку.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає скасуванню на підставі п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитом у розмірі 7460,09 грн.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України ухвалюючи нове рішення суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат. Пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ПриватБанку підлягає стягненню відшкодування судового збору, сплаченого банком за подання позовної заяви у розмірі 953,40 грн та 1430,10 грн за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 30 квітня 2021 року скасувати в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21 квітня 2010 року у розмірі 7460,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відшкодування судового збору за подання повної заяви у розмірі 953,40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1430,10 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко