Справа № 415/266/19
Провадження № 2/415/82/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Павлов О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, та з урахуванням змінених позовних вимог просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року та стягувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в розмірі 1/8 частки його заробітку щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 . На підставі судового наказу Рівненського районного суду Рівненської області, з позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на наказне провадження суд, на думку позивача, не дослідив реальний майновий стан та фінансові можливості платника аліментів, стан здоров`я, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних батьків.

Так позивач зазначає, що між ним та банком укладений кредитний договір, крім того у нього є двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка навчається на денній формі у Національному університеті державної фіскальної служби України; син ОСОБА_5 , який навчається в коледжі, вартість навчання за рік становить 13090 грн., та непрацездатні батьки, яким він надає матеріальну допомогу.

Згідно довідки про доходи від 26 грудня 2018 року позивач працює на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ у Головному управлінні Державної фіскальної служби в Рівненській області, та враховуючи відрахування отримує середню заробітною плату в розмірі 8 065,92 грн.

Також у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач потребує дороговартісного зубопротезування.

Окрім того, Рівненським районним судом Рівненської області за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відкрито провадження про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі ј від увсіх доходів.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що розмір стягуваних аліментів значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, та зазначає, що аліменти в розмірі 1/8 частини від заробітку, що становить 1 212,40 грн. зможе належним чином забезпечити матеріальний розвиток дитини та дасть можливість виконувати свої обов`язки щодо двох інших дітей, непрацездатних батьків, виконувати договірні зобов`язання та нести витрати на лікування.

01 березня 2019 року від відповідача надійшов відзив, в якому вона просила в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву заперечувала щодо посилань позивача на укладення усної домовленості про участь у вихованні сина та надання допомоги до народження дитини.

Щодо матеріального стану позивача зазначила наступне: дружина позивача не є інвалідом та не перебуває на його утриманні; дочка позивача повнолітня та навчається за державним замовленням, отримує стипендію; батьки позивача займаються бджільництвом отримують дохід та допомагають родині позивача; стягнення за виконавчими документами у позивача відсутні.

Наразі відповідач має статус одинокої матері, виховує неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріальну допомогу не отримує, спільний син сторін потребує матеріальних благ для забезпечення функціонування організму, збереження його здоров`я, а також мінімального набору непродовольчих товарів та набору послуг необхідних для задоволення основних соціальних потреб. Відповідачка не має можливості працювати та самостійно утримувати синів. Батьки також не мають можливості допомагати, оскільки батько помер, а мати отримує мінімальну пенсію.

09 квітня 2019 року позивач надав відповідь на відзив в якому заперечив щодо доводів викладених в відзиві. Зазначив, що відповідач на обґрунтування своїх доводів не надала належних доказів. Розмір стипендії дочки позивача складає 1 500 грн. та є меншим ніж прожитковий мінімум та є нестабільним видом доходу, оскільки залежить від результатів навчання. Відсутність стягнення за виконавчими документами не підтверджує відсутність грошових зобов`язань, немайнового та майнового характеру. В матеріалах справи відсутні відомості щодо придбання нерухомого чи цінного майна.

18 вересня 2019 року відповідач долучила до матеріалів справи копії амбулаторних карток її та сина ОСОБА_3 , копії чеків на придбання лікарських препаратів та продуктів.

19 лютого 2020 року позивач надав суду клопотання про долучення доказів. В якому зазначив, що відповідач придбала нерухоме майно, вважає, що відповідач використовує аліменти не за цільовим призначенням

Ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 27 березня 2020 року справу прийнято до провадження та призначене підготовче судове засідання. Вказану ухвалу направлено всім учасникам судового провадження.

Позивач 24 грудня 2020 року надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її та відповідача участі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд зазначає наступне:

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30 серпня 2018 року, батьком записаний ОСОБА_1 (а.с.6).

У позивача є ще двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком яких записаний ОСОБА_1 (а.с. 7).

Судовим наказом Рівненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 27 вересня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Згідно довідки від 26 грудня 2018 року № 270/17-00-05-35 ОСОБА_1 працює в ГУ ДФС у Рівненській області на посаді старшого оперуповноваженого, та за період з серпня по листопад 2018 року отримав 39 345,95 грн. (а.с. 24).

Син ОСОБА_1 ОСОБА_5 з 2017 року навчається у ВСП «Рівненський коледж Національного Університету Біоресурсів і природокористування України» та згідно довідки від 26 жовтня 2018 року № 626 плата за навчання підвищується з 11 900 грн. до 13 090 грн. (а.с. 25).

З довідки про заробітну плату ОСОБА_1 , його заробіток за період з січня 2019 року по грудень 2019 року складає 137 170,61 грн., всього аліментів сплачено 35 811,68 грн. (а.с. 159).

За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За правилами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно правил ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України та вказані роз`яснення, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів за вимогою матері дитини може бути вирішено питання про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З огляду на наведені положення закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я та інші обставини.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив, що позивач є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що не лише не звільняє від обов`язку утримувати свого малолітнього сина, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Щодо стану здоров`я позивача суд зазначає, що діагноз на який він посилається санація порожнини рота, підтверджується копією медичної картки, обстеження від 12 грудня 2018 року, (а.с. 26-27), однак даний діагноз був поставлений позивачу, ще до прийняття рішення суду про стягнення аліментів, доказів стосовно повторного його огляду, проведення і продовження лікування цієї хвороби позивачем суду не надано.

Звертаючись з позовом до суду, позивач послався на обставини, які на його думку мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, серед яких: перебування на утриманні батьків похилого віку, наявність двох дітей та кредитних зобов`язань. З цього приводу суд звертає увагу на те, що всі вказані ОСОБА_1 обставини існували, ще до прийняття рішення про стягнення аліментів. Доказів про перебування матері та батька на утриманні позивач суду не надав, а сам по собі факт, що батьки є пенсіонерами не свідчить про те, що вони перебувають на його утриманні та потребують матеріальної допомоги. Суд також враховує, що обов`язок позивача з утримання повнолітніх дочки та сина не є одноособовим та покладається також і на матір дітей. А батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (Позиція Верховного Суду викладена в постанові у справі № 565/2071/19 від 16 вересня 2020 року).

Позивач також посилається на те, що відповідач звернулась до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віру, однак суду не надано копії рішення за результатами розгляду даного позову.

Докази зміни сімейного стану з часу прийняття рішення про стягнення аліментів позивачем не надані.

Разом з тим, суд відхиляє посилання позивача на придбання відповідачкою квартири як на підставу для зменшення розміру аліментів, оскільки докази підтвердження нецільового використання аліментів, в тому числі і на купівлю нерухомості, відповідачем не надані.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Згідно ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи, що під час судового розгляду не встановлено таких змін матеріального становища, сімейного стану та стану здоров`я позивача, які б впливали на його змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі та обставини, на які посилається позивач у поданій заяві, не є підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 180-182, 184, 191, 199-200 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.Ю. Луньова