Справа № 755/8963/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Гаврилової О.В.,

за участю секретаря Передрій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нікітіної Марини Олександрівни, заінтересовані особи: суб`єкт оціночної діяльності - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , стягувач - Акціонерне товариство «Укрсиббанк»,-

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м.Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нікітіної Марини Олександрівни, заінтересовані особи: суб`єкт оціночної діяльності - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , стягувач - Акціонерне товариство «Укрсиббанк».

Згідно заявлених вимог, скаржник просить суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського районного ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нікітіної Марини Олександрівни в частині проведення оцінки майна у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №755/113/16-ц, виданого 24 січня 2018 року Дніпровським районним судом м.Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь

ПАТ «Укрсиббанк» боргу 33 575,27 доларів США, пеню 19 906,74 грн та судовий збір у розмірі 5 919,17 грн; визнати такою що не підлягає застосуванню, оцінка у формі письмового звіту про оцінку майна боржника від 03 квітня 2020 року, а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Вимоги скарги мотивовано тим, що 12 лютого 2020 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) державним виконавцем Нікітіною М.О. відкрито виконавче провадження №61235181 з примусового виконання виконавчого листа

№755/113/16-ц, виданого 24 січня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу 33575, 27 доларів США, пеню 19906, 74 грн та судовий збір у розмірі 5 919, 17 грн. В межах вказаного виконавчого провадження 13 березня 2020 року державним виконавцем Нікітіною М.О. прийнято постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні, якою призначено ФОП ОСОБА_2 експертом у виконавчому провадженні з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа з метою визначення ринкової вартості описаного майна. 18 травня 2020 року на адресу скаржника надійшов лист з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яким направлено копію неповного експертного висновку про вартість майна від 03 квітня 2020 року та роз`яснено, що у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Відповідно до результатів вказаної оцінки, ринкова вартість майна - однокімнатної квартири загальною площею 22.7 кв.м., житлова площа 12,3 кв.м., що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , становить: 681 053,00 грн без ПДВ. Скаржник вважає дії державного виконавця по проведенню оцінки майна незаконними, а оцінку майна згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності такою, що не підлягає застосуванню. Зазначає, що оцінювач не ознайомлювався з об`єктом оцінки, не здійснював особистого огляду квартири, не зв?язувався зі скаржником з метою отримання доступу до квартири для її безпосереднього огляду, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього не проводилось, оцінювачем не наведені відповідні пояснення про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження та не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду. Крім того, в квартирі, крім скаржника, проживають та зареєстровані члени її сім`ї, серед яких є малолітня дитина, проте, незважаючи на цей факт, державний виконавець продовжує вчиняти неправомірні дії, спрямовані на позбавлення її та членів її сім 'ї єдиного житла. Таким чином, у разі реалізації єдиного житла скаржника будуть грубого порушені майнові права малолітньої дитини, яка проживає у квартирі та іншого житла не має. Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (C0VID-19)» призупинено обов`язок виконання основного зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою, та недопущення звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Скаржник зазначає, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , є її єдиним житлом та підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, з огляду на повідомлення державного виконавця про виготовлення звіту та сам висновок про оцінку майна, вбачається що вони стосуються різних проваджень. Зокрема, у повідомленні державного виконавця від 30 квітня 2020 року зазначено: експертну оцінку майна проведено під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 60048784 та № 56489440. При цьому, у висновку про вартість майна вказано: підстава оцінки: постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні № 61235181 від 13 березня 2020 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 26 червня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою, прийнято дану скаргу до судового розгляду та зупинено передачу на реалізацію однокімнатної квартири

АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , в межах ВП №61235181 - до розгляду скарги.

02 грудня 2020 року Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) направив на адресу суду матеріали виконавчого провадження №61235181, відкритого на підставі виконавчоголиста №755/113/16-ц, виданого Дніпровським районним судом м.Києва 24 січня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 33575,27 доларів США та пені 19 906,74 грн, судовийзбір 5 919,17 грн з кожного.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представник скаржника - адвокат Самчук М.В. подала до суду заяву про розгляд справи без участі заявника, в якій скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нікітіна М.О. та представник стягувача АТ «Укрсиббанк» в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористались.

Разом з тим, від начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) до суду надійшла заява про розгляд даної скарги без участі представника відділу (т.1 а.с.95).

За змістом частини 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності скаржника, державного виконавця та представника заінтересованої особи - стягувача.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши матеріали скарги, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено що, на примусовому виконанні в Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває зведене виконавче провадження №60048784, до складу якого входять ВП №56489440, ВП №59842828, ВП №61235181.

12 лютого 2020 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61235181, на підставі виконавчого листа №755/113/16, виданого 24 січня 2018 року Дніпровським районним судом м.Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 33 575,27 доларів США та пеню 19 906,74 грн, судовий збір

5 919,17 грн з кожного. (т.1 а.с.105)

Відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року по цивільній справі №755/16324/19 за поданням головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Нікітіної М.О. про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи, встановлено, що «Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб?єкта боржника ОСОБА_1 встановлено, що за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_1 . Вищезазначений об`єкт нерухомості перебуває в іпотеці стягувача відповідно до договору іпотеки № 2986 від 19 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Кияшко А.В. 20 серпня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, копію якої направлено боржнику до виконання. Відомості про арешт внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.» (т.3 а.с.4-6).

11 березня 2020 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) винесено постанову в межах ВП №61235181 про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні - ТОВ «Приватна експертна група». (т.2 а.с.108)

13 березня 2020 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) винесено постанову в межах ВП №61235181 про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні - ФОП ОСОБА_2 , який має сертифікат, виданий 23 серпня 2018 року за №666/18, виданий Фондом державного майна України (строк дії до 23 серпня

2021 року). (т.1 а.с.15)

17 березня 2020 року був виготовлений та підписаний ФОП ОСОБА_2 звіт №05/03-20 про оцінку однокімнатної квартири загальною площею 22,7 кв.м., розташованої на 8-му поверсі 9-ти поверхневого цегляного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , за яким ринкова вартість вказаної квартири, визначена в медах порівняльного підходу на дату оцінки - 16 березня 2020 року, становить 681053,00 грн. (т.2 а.с.19-48)

Згідно з п. 9 ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом ч.1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

За приписами ч.5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Як убачається з матеріалів справи, скаржник отримала копію оскаржуваного висновку з експертної оцінки нерухомого майна 18 травня 2020 року (т.1, а.с.16, 17, 18-19).

Щодо посилань скаржника на порушення, допущенні під час складання звіту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

У відповідності до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом

15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України».

Оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно змісту статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Статтею 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі - Національний стандарт № 1, Стандарт).

Відповідно до п. 1 Національний стандарт № 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Відповідно до змісту п. 11 Національного стандарту № 1 оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості. Вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Згідно з пунктами 35, 38 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур.

Для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: - витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); - дохідний; - порівняльний.

Порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки.

Пункти 16, 47 Національного стандарту № 1 визначають, що визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача.

Згідно з пунктом 56 Національного стандарту №1, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Отже, оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

За правилами ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду.

Разом з тим, державний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначені діючим законодавством України.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

Відповідно до пункту 57 Національного стандарту № 1 рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та осіб, які заінтересовані у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

Відтак, у разі незгоди із результатами оцінки майна скаржник мала право звернутися з клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна, однак скаржник із вимогами про рецензування звіту про оцінку майна у спосіб визначений законом не зверталась.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року в справі № 2-160/11 (провадження № 61-36951св18).

Щодо посилань скаржника на реалізацію іпотечного майна, в якому проживає та зареєстрована малолітня дитина суд зазначає наступне.

Як убачається з наданої 01 червня 2020 року Дніпровською районною в м.Києві державною адміністрацією інформації, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована, серед інших, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

(т.1 а.с.100, т.2 а.с.205), що також підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м.Києва (т.1 а.с.60).

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядок реалізації арештованого майна), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України

від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»; копія акта опису та арешту майна боржника; копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19), від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19) та від 07 жовтня 2020 року в справі

№2-2661/10 (провадження №61-109000св19)

Таким чином обов`язок щодо отримання попередньої згоди органу опіки та піклування покладається на державного виконавця лише в разі передачі на реалізацію нерухомого майна.

Разом з тим, у виконавчому провадженні, в межах якого за даною скаргою оскаржуються дії державного виконавця щодо проведення оцінки майна, державним виконавцем не розпочато процедуру щодо реалізації предмета іпотеки, в якому зареєстрована та проживає малолітня дитина, а тому посилання скаржника на вказані порушення є передчасними.

Крім того суд звертає увагу скаржника, на те, що призупинення обов`язку виконання основного зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою, та недопущення звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), стосується зобов`язань за іпотечними договорами, а не в порядку примусового виконання рішень, які набрали законної сили.

Щодо посилань скаржника на порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд зазначає наступне.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі № 911/494/17).

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, державним виконавцем не розпочато процедуру щодо реалізації предмета іпотеки, а тому посилання скаржника на порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» також є передчасними.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України

(Pronina v. Ukraine)", § 23).

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає неправомірних дій державного виконавця щодо проведення оцінки у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №755/113/16-ц, виданого 24 січня 2018 року Дніпровським районним судом м.Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу 33 575,27 доларів США, пеню 19 906,74 грн та судовий збір у розмірі 5 919,17 грн, підстави для скасування звіту про оцінку майна боржника відсутні, а отже, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нікітіної Марини Олександрівни, заінтересовані особи: суб`єкт оціночної діяльності - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , стягувач - Акціонерне товариство «Укрсиббанк».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року зупинено передачу на реалізацію однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , в межах ВП №61235181 - до розгляду скарги.

З наведених підстав передача на реалізацію однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , в межах ВП №61235181 підлягає відновленню.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 260, 354, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нікітіної Марини Олександрівни, заінтересовані особи: суб`єкт оціночної діяльності - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , стягувач - Акціонерне товариство «Укрсиббанк» - відмовити.

Відновити передачу на реалізацію однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , в межах ВП №61235181.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцять днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: