УХВАЛА

15 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 635/400/17

провадження № 61-2043ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з останніх на свою користь грошові кошти у розмірі 322 500 грн, 100 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, інфляційні втрати у розмірі 19 350 грн, 3 % річних у сумі 5 831,50 грн, а разом 447 681, 50 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що у травні 2016 року відповідачі запропонували йому придбати реекспортний автомобіль марки «CHEVROLET NIVA» сірого кольору номер шасі НОМЕР_1 , 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , за 320 тис. грн.

10 червня 2016 року біля сервісного центру МВС України в м. Мерефа, який розташований по вул. Дніпропетровській, 251 в м. Мерефа Харківського району Харківської області, він зустрівся з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для оформлення договору купівлі-продажу вказаного автомобіля та передав останнім грошові кошти у розмірі 322 500 грн, однак відповідачі відмовились від укладення такого договору, оскільки мали на меті позбавити його зазначених грошових коштів. Крім того, вимагали з нього доплату у розмірі 27 тис. грн.

Вказував, що відмовився від запропонованих йому умов купівлі-продажу, та наполягав на поверненні переданих відповідачам грошових коштів у сумі 322 500 грн, проте останні покинули місце події, не повернувши зазначені грошові кошти. Залишений відповідачами автомобіль марки «CHEVROLET NIVA» сірого кольору номер шасі НОМЕР_1 , 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , так і не був переоформлений на його ім`я та не знятий з реєстрації власником ОСОБА_2 .

Він звернувся до Харківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області (далі - Харківський ВП ГУНП в Харківській області ) і за його заявою щодо відкритого заволодіння ОСОБА_3 грошовими коштами у сумі 322 500 грн. Харківським ВП ГУНП в Харківській області відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2016 року за № 0002327 за частиною третьою статті 190 КК України.

На неодноразові звернення до відповідачів з вимогою повернути грошові кошти, останні категорично відмовлялись це робити без пояснення причин.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 320 тис. грн.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки у розмірі 19 200 грн та три відсотки річних у розмірі 5 771,64 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 26 липня 2017 року шляхом накладення арешту на автомобіль марки « СHEVROLET NIVA», сірого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Місцевий суд, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що у ОСОБА_3 без достатньої правової підстави зберігаються грошові кошти у розмірі 320 тис. грн, які належать позивачу. Суд першої інстанції, керуючись статтею 625 ЦК України та беручи до уваги вимоги позовної заяви в межах позовних вимог, розрахував та стягнув суму інфляційних збитків та 3 % річних. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, місцевий суд виходив з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння відповідачами моральної шкоди позивачу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області 29 липня 2020 року змінено, шляхом скасування в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду, виходив з того, що діями ОСОБА_3 спричинено позивачу моральну шкоду, яка полягала в неотримання останнім права власності на автомобіль, а також через тривале неповернення грошових коштів переданих за автомобіль.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного суду з касаційною скаргою на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2 270 грн.

Ціна позову у цій справі становить 447 681, 50 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, а Верховним Судом не встановлено обставин, за наявності яких судові рішення в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягали б касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко