ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Фастів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

У липні 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивувала тим, що відповідач по справі є батьком її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від народження та до тепер син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З 2015 року вона жодних стосунків з відповідачем не підтримує, відповідач з нею та з сином не проживав та не проживає. Зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, у зв`язку із чим вона звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Відповідач ухиляється від сплати аліментів і на даний час взагалі не опікується та не цікавиться своєю дитиною, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, коштів на його утримання не надає та не спілкується з ним. Станом на 10 червня 2020 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 6523,00 грн.. Вважає, що факти ухилення відповідача від виховання свого сина, свідомої зневаги своїми обов`язками, усіляке ухилення від будь-якої участі у житті сина, від реалізації визначених ст. 180 СК України зобов`язань утримувати дитину до повноліття, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як підставу позбавлення відповідача батьківських прав. Тому, звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого судового засідання.

11 листопада 2021 року на адресу суду відповідачем було направлено Відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що повністю визнає позовні вимоги та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Протокольною ухвалою суду від 20 січня 2021 року до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та витребувано Висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2021 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Між тим, в надісланому на адресу суду відзиві просив суд розглянути справу без його присутності.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. На адресу суду направив лист, в якому просив суд розглядати справу без присутності представника Служби та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини та відповідно до чинного законодавства України.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. На адресу суду направив заяву, в якій просив суд розглянути справу за відсутності представника Органу.

Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 11 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.12).

Між тим, ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу 05 березня 2019 року із ОСОБА_6 , змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджено Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 виданим 05 березня 2019 року (а.с.13).

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії судового наказу виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області 06 грудня 2019 року, із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання заяви і до досягнення сином повноліття (а.с. 17)

Згідно наявної в матеріалах справи копію Постанови Фастівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області про відкриття виконавчого провадження від 10 грудня 2019 року, було відкрито виконавче провадження № 60830393, з примусового виконання вищевказаного судового наказу (а.с 18).

Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06 лютого 2020 року № 23450-3, ОСОБА_2 станом на 10 червня 2020 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 6523,00 грн. (а.с.19-20).

Як вбачається із Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав № 104-3719 від 17 травня 2021 року, Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 112-113).

Так, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно роз`яснень викладених в п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із змінами та доповненнями, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав суду необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, не виконує свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосована може бути лише коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

Як зазначив Верховний суд у Постановах від 24.04.2019 р. у справі № 331/5427/17, від 06.05.2020 р. у справі № 753/2025/19, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Більш того, ВС зазначив, що небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею.

Як з`ясовано в судовому засіданні, позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки останній ухиляється від сплати аліментів і на даний час взагалі не опікується та не цікавиться своєю дитиною, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, коштів на його утримання не надає та не спілкується з ним.

Так, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог як докази було надано копії: судового наказу виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області 06 грудня 2019 року; постанови Фастівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області про відкриття 10 грудня 2019 року виконавчого провадження № 60830393; Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06 лютого 2020 року № 23450-3 відповідно до якого ОСОБА_2 станом на 10 червня 2020 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 6523,00 грн..

Між тим, суд об`єктивно оцінивши надані докази, прийшов до висновку, що вищевказані документи не заслуговують на увагу як доказ ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню сина ОСОБА_3 , оскільки несплата аліментів батьком не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини, а тим більше підставою для позбавлення батьківських прав на підставі ст. 164 СК України (ВССУ від 01.11.2017р. справа №299/3019/16-ц).

Більш того, Висновок Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 104-3719 від 17 травня 2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також не заслуговує на увагу, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. ч. 5, 6 ст.19 СК України), (ВС від 05.03.2018р. справа № 523/20084/14-ц, ВС від 06.05.2020 р. справа № 753/2025/19).

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивачем не доведено та не надано доказів, що поведінка відповідача відносно його малолітнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Разом з тим, позивач не довела та не надала суду доказів, в чому саме полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Більш того, суд не бере до уваги визнання відповідачем позову, як те останнім зазначено, у надісланому до суду Відзиві на позов, оскільки дане визнання, суперечить якнайкращим інтересам дитини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина не відповідатиме інтересів самої дитини.

Задоволення позовних вимог у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує свої батьківські обов`язки, який за обставин, що склались, застосовувати не можливо.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 150, 164 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 258-259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, , адреса місця знаходження: вул. Краківська, буд. 20, м. Київ, 02094.

Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, , адреса місця знаходження: вул. Маршала Тимошенка, буд. 16, м. Київ, 04205.

Суддя Осаулова Н.А.

Повний текст виготовлено 23.06.2021 р.