КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8630/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Київ

Справа № 357/1020/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Бебешко М.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

В лютому 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі, розмір якого в судовому засіданні зменшила до 3000 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову вказувала, що з 07 вересня 2017 року вона зареєструвала шлюб в відповідачем ОСОБА_1 та перебуває з останнім у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З березня 2020 року сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем. Відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання спільної дитини, оскільки працює торговим представником в ТОВ «М`ясна гільдія». Відповідач має нерегулярний дохід , працює на відсоток від продажу. Тому на думку позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1335,09 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції стягнуто з нього аліменти на дитину у розмірі, що на 35% перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років. Враховуючи положення статті 182 СК України, основним предметом доказування у цій справі у суді першої інстанції мало бути визначення розміру заробітку (доходу) ОСОБА_1 достатнього для сплати аліментів на утримання дитини понад мінімальний гарантований розмір аліментів. Звертає увагу на те, що у своїх поясненнях ОСОБА_2 невірно зазначала місце роботи ОСОБА_1 і не змогла визначити орієнтовний розмір «достатніх» доходів відповідача. Доказів на підтвердження матеріального стану відповідача, визначених ст. 76 ЦПК України, позивач не надала. На обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 у своєму відзиві на позовну заяву надав суду довідку про доходи з місця своєї роботи, відповідно до якої у 2021 році, щомісячний фактичний дохід відповідача (з урахуванням сплати податків) становить 5340,36 грн. Інших доказів на підтвердження/спростування доходів відповідача, його матеріального стану матеріали справи, - не містять. Отже, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, який не відповідає обставинам справи, про достатність заробітку (доходу) відповідача для стягнення з нього аліментів на утримання дитину у розмірі 3000 грн. на місяць.

Таким чином, суд першої інстанції, не дослідивши належним чином письмовий доказ про доходи відповідача (довідку з місця роботи), не надавши цьому доказу належної правової оцінки, не обґрунтувавши доцільність стягнення з відповідача аліментів, розмір яких перевищує 50% його доходів, ухвалив необґрунтоване рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити рішення суду без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. 15 червня 2021 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи за сімейними обставинами, оскільки він не має змоги прийняти участь в судовому засіданні, призначеному на 17 червня 2021 року. Проте будь-яких кокетних обставин неможливості бути присутнім не зазначив, та доказів на їх підтвердження до заяви не додав.

Крім того, 11 червня 2021 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення «EasyCon». Клопотання обґрунтовував тим, що він проживає і працює у м. Біла Церква, тому взяти участь у судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у нього не виявляється можливим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» задоволено. Постановлено хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів. Зобов`язано учасника, який бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, зайти та авторизуватися в Системі за 10 хвилин до початку судового засідання, завчасно активувати технічні засоби (мікрофон, навушники та камера) та перевірити їх працездатність шляхом тестування за допомогою Системи.

Однак, на початку судового засідання 17 червня 2021 року, під час якого здійснювався процесуальний порядок проведення засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою технічних засобів, ОСОБА_1 на зв`язок у програмному забезпеченні «EasyCon» не вийшов, про що було складено відповідний акт.

Згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції відповідача в його апеляційній скарзі та відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасників справи, явка яких до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, враховуючи, що відповідач не заперечує своє батьківство, наявність визначеного Законом обов`язку обох батьків утримувати власну дитину, відсутність доказів на спростування встановлених судом обставин щодо батьківства дитини, дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги уточнених позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На спростування доводів відповідача в частині неможливості стягнення з нього аліментів в розмірі більшому ніж 1335,09 грн. в місяць, позивачем в судовому засіданні надано пояснення, які не спростовані відповідачем, з приводу того, що крім фіксованої заробітної плати, яку відповідач отримує в ТОВ «Житомирський м`ясокомбінат», останній отримує дохід у вигляді відсотків від продажу, який щомісяця є змінним.

За таких обставин суд вважав, що з метою найкращого забезпечення інтересів дитини, змінені в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. підлягають задоволенню, тоді як розмір аліментів, запропонованих відповідачем в сумі 1335, 09 грн. в місяць, не дадуть змогу дитині розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 07 вересня 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

На даний час сторони спільно не проживають, дитина проживає разом із матір`ю.

Відповідно до довідки про доходи, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат», відповідач ОСОБА_1 працює в цьому товаристві на посаді торгівельного агента та отримує заробітну плату, розмір якої за період з 01 червня 2020 року по 31 січня 2021 року становив 41 012 грн. 40 коп. (а.с. 25), зокрема у липні та серпні 2020 року - по 5090 грн. щомісячно, у вересні - грудні 2020 року - по 5380 грн. щомісячно, у січні 2021 року - 6512 грн. 64 коп.

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Встановивши, що малолітній син сторін проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що спільна дитина сторін має незадовільний стан здоров`я та згідно з консультативним висновком дитячого лікаря психіатра, дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз - синдром дефіциту уваги з гіперактивністю, розлади аутичного спектру, на підтвердження чого надала оригінали медичних документів, які було оглянуто в судовому засіданні.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги позивач зазначала, що відповідач, який працює торгівельним агентом, крім фіксованого доходу у виді заробітної плати, отримує дохід у виді відсотків від продажу, який є змінним та в середньому його заробіток на місяць становить близько 25 000 грн. Також зазначала, що відповідачем було придбано автомобіль марки Форд, право власності на який оформлено на його матір, яка не працює та самостійних доходів не отримує.

Враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, визначений судом розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 3000 грн. відповідає потребам дитини , виходячи з його стану здоров`я.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, за відсутності доказів неспроможності відповідача, який є особою працездатного віку, сплачувати аліменти у стягнутому розмірі, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на виховання та розвиток дитини з особливими потребами, оскільки син сторін страждає на розлади аутичного спектру.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про достатність заробітку (доходу) відповідача для стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 3000 грн. на місяць, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач за станом здоров`я та за віком є працездатною особою і може забезпечити виплату аліментів у розмірі 3000 грн. на місяць на утримання сина.

Доказів, які б підтверджували факт того, що відповідач є непрацездатною особою, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі, в матеріалах справи відсутні.

Доводи відповідача про те, що розмір аліментів перевищує 50% розміру його заробітної плати, на думку колегії суддів, висновків суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виконання рішення про стягнення аліментів розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків, тоді як розмір стягнутих аліментів становить 56% від заробітної плати відповідача, розмір якої підтверджений довідкою.

Отже, в сукупності оцінених судом доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина в розмірі, який визначений рішенням суду, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідач не має. При цьому судом апеляційної інстанції не встановлено факту перебування на утриманні відповідача непрацездатних батька, матері, інших дітей.

За таких обставин, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції належним чином врахувавши стан здоров`я дитини, матеріальний стан відповідача, рівність батьків у виконанні обов`язку по утриманню дитини до її повноліття, та виходячи із доведеності позивачем позовних вимог, дійшов правильного висновку, що відповідач здатен забезпечити сплату аліментів на утримання сина в сумі 3000 грн. щомісячно, адже такий розмір аліментів є достатнім для матеріального забезпечення дитини з боку батька.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.