Справа № 135/264/20
Провадження № 2-з/147/2/21
УХВАЛА

17 лютого 2021 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря судового засідання Івасюк А.А.,

представника позивача відповідача адвокатів Бодачевського Р.В., Бодачевської М.В.

відповідача-позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - позивача адвоката Зубань О.О.,

представника третьої особи Гронь О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Відділ опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про встановлення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

в с т а н о в и в :

У провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Відділ опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про встановлення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

16 лютого 2021 року до початку розгляду справи по суті через канцелярію суду відповідач позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення її зустрічного позову та просила суд зобов`язати вжити заходи забезпечення зустрічного позову по даній справі шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду по суті справи, а саме: щотижня у будні дні: з 10:00 до 20:00 кожного четверга; щотижня у будні дні: з 10:00 до 20:00 кожного вівторка; щомісячно у вихідні дні: з 10:00 кожної першої суботи до 20:00 кожної першої неділі місяця та з 10:00 кожної третьої суботи до 20:00 кожної третьої неділі місяця. Також зобов`язати батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також діда ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та бабу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за відсутності ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання яких: АДРЕСА_2 , передавати малолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування, до набрання законної сили рішенням суду по суті справи. Заява обґрунтована тим, що вона вже більше року не може бачитись та спілкуватися зі своєю донечкою, в чому їй перешкоджають відповідач за зустрічним позовом разом зі своїми батьками, які постійно намовляють дитину проти неї, переслідуючи цілком матеріальні цілі, прагнучи нав`язати відразу до матері та виключити її із життя дитини, що порушує емоційний та духовний контакт дитини із мамою та може мати вкрай негативні наслідки для подальшого розвитку доньки. Таким чином, після винесення судом рішення про задоволення за зустрічним позовом, позивачка за зустрічним позовом буде позбавлена реальної можливості виконати рішення суду, оскільки дитина остаточно буде налаштована батьком та його родичами проти рідної матері. Відтак постає необхідність у забезпечені позову шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини з матір`ю, зобов`язавши відповідача за зустрічним позовом та його батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передавати малолітню дитину, ОСОБА_8 , матері, за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування до набрання законної сили рішенням суду по суті справи. Зустрічі матері з донькою будуть підтримувати зв`язок із мамою, і в той же час не будуть порушуватись права батька на спішування з дитиною та перебування дитини з ним, що не повинно завдавати дитині страждань, так як дитина періодично перебуватиме в обох батьків. Порівнюючи, при цьому, негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (втрату емоційного зв`язку між мамою та дитиною внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, заходи забезпечення позову, які просить застосувати мати дитини, є співмірними із заявленими вимогами. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні подану до суду заяву про забезпечення позову підтримали, просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Також ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_8 на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_3 з бабою ОСОБА_6 та дідом ОСОБА_5 .

Представник позивача- відповідача ОСОБА_2 адвокати Бодачевський Р.В. та Бпачевська М. в судовому засіданні про заявленої заяви про забезпечення позову заперечили та зазначили, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України й такі слід повернути заявнику. Крім того, згідно з ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними зодоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Заява про забезпечення шляхом встановлення днів проживання дитини за місцем знаходження ОСОБА_9 та зобов`язання батька дитини ОСОБА_2 тотожна заявленим позовним вимогам ОСОБА_9 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_8 з матір`ю, оскільки стосується питань проживання дитини. Також представники вважають, що при поданні заяви про забезпечення позову не сплачено судовий збір в повному розмірі, так як в заяві заявлено дві позовні вимоги.

Представник орану опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Гронь О.М. проти задоволення заяви про забезпечення позову не заперечує.

Заслухавши пояснення сторін щодо поданої заяви про забезпечення позову, дослідивши мотиви та матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Згідно з ч.2, ч.8-10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з п.3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до приписів ст. ст. 141, 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3 статті 157 СК України).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості вжиття заходів забезпечення позову та їх співмірність.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Право кожного з батьків спілкуватись із дітьми, незважаючи на факт проживання дітей окремо з іншим із батьків визначено ч.3 ст. 157 СК України. Таким чином право вільного спілкування кожного із батьків із дитиною захищено Законом.

За результатами вивчення матеріалів справи, суд знайшов достатніми і обґрунтованими доводи заяви про те, що відсутність стабільних контактів матері із малолітньою дочкою ОСОБА_10 , дійсно створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту з матір`ю, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Оскільки обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у його вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, а також враховуючи якнайкращі інтереси дитини, зважаючи на підстави та предмет позову, суд дійшов до переконання про можливість забезпечення зустрічного позову у даній справі шляхом визначення часу спілкування малолітньої ОСОБА_10 з матір`ю ОСОБА_1 щотижня у будні дні: з 10:00 до 20:00 кожного четверга; щотижня у будні дні: з 10:00 до 20:00 кожного вівторка; щомісячно у вихідні дні: з 10:00 кожної першої суботи до 20:00 кожної першої неділі місяця та з 10:00 кожної третьої суботи до 20:00 кожної третьої неділі місяця.

ОСОБА_1 у своєму зустрічному позові просила визначити місце проживання дитини разом з нею за місцем її фактичного проживання.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом визначення графіку зустрічей та спілкування з дитиною.

Дослідивши зміст позовних вимог та вимоги заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про доцільність вжиття таких заходів забезпечення позову з огляду на вимоги п.10 ст. 150 ЦПК України, оскільки вимоги позову та заяви про забезпечення позову не є тотожними, а невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Доводи представників позивача-відповідача ОСОБА_2 про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам закону й щодо неоплати при її поданні судового збору в повному обсязі є безпідставними та необгрунтованими.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 258 - 261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволинити.

Вжити заходи забезпечення позову наступним способом:

визначення місце та час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду по суті справи, а саме: щотижня у будні дні: з 10:00 год. до 20:00 год. кожного четверга; з 10:00 год. до 20:00 год. кожного вівторка; щомісяця у вихідні дні: з 10:00 год. кожної першої суботи до 20:00 год. кожної першої неділі місяця та з 10:00 год. кожної третьої суботи до 20:00 год. кожної третьої неділі місяця.

Зобов`язати батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також діда ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та бабу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за відсутності ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання яких: АДРЕСА_4 , передавати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем її проживання згідно визначеного часу спілкування, до набрання законної сили рішенням суду по суті справи.

В судовому засіданні оголосити перерву до 13.30 год. 10 березня 2021 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.М. Мудрак