Справа №265/8750/18
Провадження №2/265/29/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С. С.

при секретарі Лапоног Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі справу за цивільним позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Руслан Вікторович, -

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за участю у якості третьої особи приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Скалуна Р.В.

В обгрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Позивач у справі, ОСОБА_2 , у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем не перебувала, проте з серпня 2002 року постійно проживала разом з ним однією сім`єю як чоловік і дружина, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, а також разом 16 квітня 2003 року придбали житловий будинок АДРЕСА_1 . Заповіту ОСОБА_5 не залишив, проте позивач фактично прийняла спадщину і до цього часу продовжує проживати у даному будинку, веде господарство, оплачує комунальні послуги, іншого житла позивач не має. Факт постійного проживання зі спадкодавцем з 2002 року по день смерті ОСОБА_5 , однією сім`єю у вказаному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується рядом доказів, а саме: договором між ТОВ «Лазер Плюс» від 17.12.2013 року та від 17.01.2014 року, щодо операції по видаленню катаракти обох очей у ОСОБА_5 , які оплачувала позивач у сумі 6 350, 00 гривень та 6041, 00 гривень; квитанціями про оплату позивачем комунальних послуг, актом опитування сусідів, спільними фотографіями позивача зі спадкодавцем у колі родини. Отже, позивач безперервно проживала разом з померлим ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік та дружина протягом 16 років до моменту смерті чоловіка, а після смерті спадкодавця разом з доньками приймала участь у його похованні та організації поминальних заходів. Крім неї спадкоємцями, які подали заяви про прийняття спадщини є доньки померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Проте у позасудовому порядку позивач не має можливості оформити спадщину, яка залишилась після смерті цивільного чоловіка ОСОБА_5 , про що свідчить постанова приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Скалуна Р.В. від 07.09.2018 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим вона вимушена звертатись до суду.

Просила суд встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з серпня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до моменту смерті останнього.

02 листопада 2018 року, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідачів було відкрито провадження у справі, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16 листопада 2018 року в порядку забезпечення позову, було заборонено приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Скалуну Р.В. вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину в рамках спадкової справи № 90/2018, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

09 січня 2019 року від представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - адвоката Каменюк Л.М., яка діє на підставі ордеру, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначала, що відповідачі вважають позовну заяву ОСОБА_2 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. ОСОБА_5 був їх рідним батьком, та з 03 квітня 1960 року перебував у зареєстрованому шлюбі з їх матір`ю - ОСОБА_6 . Про розірвання шлюбу між батьком та матір`ю їм стало відомо лише у нотаріуса під час оформлення спадщини. Відповідно до ст. 25 Сімейного Кодексу України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, та мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 03 квітня 1960 року було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 жовтня 2013 року. Отже, вважають, що вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_5 у період з серпня 2002 року, суперечить вимогам ст.. 25 СК України, оскільки попередній шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_6 був розірваний лише 15 жовтня 2013 року.

26 квітня 2019 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_2 , в якій вона просила встановити встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з серпня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто до моменту смерті останнього.

Визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., придбаний ОСОБА_5 16.04.2013 року на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий номер № 476, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. - спільною сумісною власністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити частки у праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, придбаний ОСОБА_5 по 1/2 частці кожному.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 52, 8 кв.м., житловою площею 17, 1 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами.

В обгрунутвання уточнених позовних вимог посилалсь на те, що спірний будинок був придбаний ОСОБА_5 , коли останній перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , проте за спільні кошти з ОСОБА_2 , оскільки на той час мешкав саме з нею. Відповідно до зазначеного договору, купівля спірного домоволодіння була вчинена за 12 497, 00 гривень, які в рівних долях сплачувалися як померллим ОСОБА_5 , так і позивачем. Зокрема, даний будинок був придбаний без належних комунікацій, а саме був не газифікований та не було проведено водопостачання, що в процесі життя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 також було зроблено за власні кошти. Позивач працювала весь час на посаді вихователя у СШ -І № 4 та отримувала певний дохід, що на той час складало немалу суму. Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано рішенням суду від 15 жовтня 2013 року, проте в самому рішенні, а саме абз. 1 встанолений факт того, що шлюбні відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було припинено у 1980 році у зв`язку з психологічною несумісністю та різними поглядами на життя. Отже, після 1980 року шлюб між зазначеними особами тривав формально. Більш того, за життя, у 2005 році ОСОБА_5 з метою безпеки відносно своєї родини, яка складалася з його цивільної дружини, ОСОБА_2 , звернувся до колишньої дружини, ОСОБА_6 , для вирішення питання відносно майбутніх ймовірних її претензій щодо спірної нерухомості. І 02 грудня 2015 року ОСОБА_6 власноруч написала покійному ОСОБА_5 рдовідку, в якій зазначила, що не має претензій до рухомого та нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 . Таким чином, вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 26 квітня 2019 року підготовче судове засідання у справі було закрито та справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що з ОСОБА_5 вони познайомились у 1979 році і з цього часу підтримували стосунки, і він допомагав їй матеріально. На той час ОСОБА_5 проживав ще з родиною по АДРЕСА_2 . Чи знала його родина про її існуванні, їй не відомо. Спільно проживати однією сім`єю почали з 2002 року по АДРЕСА_3 . В кінці квітня 2003 року вони придбали будинок, вартість якого була 2 700 доларів США, з яких 1300 доларів США вона дала чоловіку. У 2007 році у ОСОБА_5 стався інсульт, він знаходився в лікарні 21 день, його лікування оплачувала вона та його донька. А коли він повернувся додому, то догляд за ним здійснювала вона самостійно, запрошувала масажиста, медсестру, послуги яких оплачувала сама. У подальшому ОСОБА_5 робили операцію на очах, витрати з яких також несла вона. Крім того в їх спільний будинок вона провела воду, газ, робила там ремонт за власні кошти, разом вони купували меблі в будинок. Під час спільного проживання вони разом їздили на відпочинок, навіщали її родичів, три роки тому до них в гості приїжджав брат ОСОБА_5 , якому він представив її як дружину, взагалі у них були дуже добрі стосунки. З дружиною ОСОБА_5 розвівся у 2013 році. Вони не зареєстрували шлюб, оскільки вона не прагнула цього та відтягувала. Проте вважає, що вони з ОСОБА_5 з 2002 року проживали однією сім`єю саме як чоловік та дружина, а придбаний у 2003 році будинок є їхньою спільною власністю, тому просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача - адвокат Кашуба Н.О., яка діє на підставі ордеру, підтримала заявлені позовні вимоги та позицію позивача та просила позов задовольнити у повному обсязі.

У подальшому позивач ОСОБА_2 та її представник Кашуба н.О. до суду неодноразово не з`являися, будучи належними чином повідомленими про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Проте на підставі ст.. 205 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, за участю їхнього представника - адвоката Каменюк Л.М.

Представник відповідачів - адвокат Каменюк Л.М., яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні пояснила, що відповідачі не визнають позовні вимоги у повному обсязі, оскільки ОСОБА_5 , який є їхнім батьком, тривалий час мешкав з дружиною та дітьми, та в період їх шлюбу був придбаний спірний будинок. Позивач інколи приходила до ОСОБА_5 , проте ніколи там не проживала. ОСОБА_5 ніколи не представляв позивача, як свою дружину. Зокрема, зазначила, що у судовому засіданні позивач сама визнала той факт, що знала про шлюб ОСОБА_5 та була його коханкою. Тому сторона відповідачів заперечує проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, оскільки ОСОБА_2 ніколи не проживала однією родиною як чоловік та дружина з ОСОБА_5 , та не має жодного відношення до придбання спірного будинку.

У подальшому представником відповідачів було надано суду письмову промову в дебатах, в якій, обґрунтовуючи свою позицію, у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі, та закінчити розгляд справи без її участі.

Третя особа - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. до суду не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно дост. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно дост. 76 цього Кодексудоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Так, позивач ОСОБА_2 просила встановити факт сумісного проживання із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з серпня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто до моменту смерті останнього.

Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалуном Р.В., ОСОБА_5 було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала наданими суду доказами, а саме: договором між ТОВ «Лазер Плюс» від 17.12.2013 року та від 17.01.2014 року, щодо операції по видаленню катаракти обох очей у ОСОБА_5 , які оплачувала позивач; квитанціями про оплату позивачем комунальних послуг за адресою спірного будинку, квитанціями про придбання будівельних матеріалів, актом опитування сусідів, спільними фотографіями позивача зі спадкодавцем у колі родини, а також показами свідків.

Так, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які проживають по АДРЕСА_1 та є сусідами позивача, пояснили, що з кнця травня 2003 року ОСОБА_2 з ОСОБА_5 почали проживати у спірному будинку. Вони спільно вели господарство, робили ремонт будинку. Коли ОСОБА_5 захворів, ОСОБА_2 доглядала за ним. Доньки приїжджали до них, проте по господарству не допомагали. Про те, що вони не були розписані, нікому відомо не було, оскільки стосунки у них між собою були дуже гарні, як у дружини та чоловіка.

Свідок ОСОБА_16 , який є племінником позивача, пояснив, що ОСОБА_5 з ОСОБА_2 познайомились, коли він був ще дитиною. У будинку по АДРЕСА_1 вони проживали разом, вели спільне господарство, займались городом. Він допомагав їм робити ремонт в будинку, який вони спільно придбали. Він часто бував у них в гостях, тому знає, що вони вели спільний бюджет, робили спільні покупки. На день народження ОСОБА_5 збиралась вся родина, також приїжджали і його доньки. Йому відомо, що у ОСОБА_5 була дружина, проте він тривалий час проживав з позивачкою, не розірвавши шлюбу.

Свідок ОСОБА_17 , яка є племінницею позивача, дала покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_16 , який є її братом.

Проте покази свідків сторони позивача спростовуються показами свідків сторони відповідачів.

Так, свідок ОСОБА_18 , який є зятем померлого ОСОБА_5 , пояснив, що з дружиною, ОСОБА_4 вони знайомі з 1985 року, разом мешкали з батьками дружини, їх у квартирі мешкало 9 чоловік. Батько завжди мріяв про власний будинок з землею. Тому коли знайшли спірний будинок, вирішити придбати. При укладанні договору купівлі-продажу позивачки не було. Після переїзду ОСОБА_5 в будинок, його дружина, ОСОБА_6 , залишилась проживати в квартирі. Проте ніяких розладів в родині не було, ОСОБА_6 приходила допомагати йому по господарству, разом святкували свята. Позивач в їх родині почала фігурувати з 2006-2007 років та була представлена, як родичка, тому ніяких питань не виникало. ОСОБА_5 звертався до неї по імені, і ніколи не представляв дружиною. Коли у ОСОБА_5 стався інсульт у 2009 році, стали частіше бачити ОСОБА_2 у будинку, проте сприймали її як родичку, яка допомагає за ним доглядати.

Свідок ОСОБА_20 , який є чоловіком відповідача ОСОБА_21 , пояснив, що з дружиною він знайомий з 1986 року та знає її родину. У Гридасових є дві доньки, родина завжди була дружньою, все вирішувалось колективно. Коли вони одружились, то жили з батьками дружини у квартирі по АДРЕСА_2 , великою родиною. Спірний будинок запропонував придбати сусід, який забрав з нього свою родичку. І ОСОБА_5 придбав його за власні кошти, він був забезпеченою людиною. Його дружина, ОСОБА_6 , до будинку не переїхала, проте допомагала з його облаштуванням. ОСОБА_2 була представлена йому як сестра ОСОБА_5 приблизно в 2006-2007 році, до цього він її не пам`ятає. А після 2009 року вона доглядала за ОСОБА_5 , коли у нього стався інсульт. Як дружинку, ОСОБА_5 позивачку ніколи не представляв.

Зокрема, стороною відповідача на спростування позовних вимог ОСОБА_2 було надано квитанції про придбання ліків на ім`я ОСОБА_4 у період з 01 по ІНФОРМАЦІЯ_4, договір-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_5 , укладений з ОСОБА_18 , який є його зятем.

Враховуючи пояснення свідків, та письмові докази, досліджені у судовому засіданні щодо спільного проживання позивачки ОСОБА_2 з ОСОБА_5 в період з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Сімейний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року і законодавець не надав йому зворотної сили, а тому положення ст. 74 СК України можливо застосувати до правовідносин, що виникли після цієї дати. Виходячи з обставин справи, факт, який просила встановити позивач, став юридичним фактом, який породжує визначені юридичні наслідки, зокрема виникнення спільної власності, лише з 1 січня 2004 року. Оскільки позивач ОСОБА_2 просить встановити факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2002 року, тобто до 1 січня 2004 року, то правила Сімейного Кодексу України на ці правовідносини не розповсюджуються, а положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України, котрий діяв на час виникнення правовідносин, не передбачав можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Кодекс про шлюб та сім'ю України містив імперативну норму про те, що права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану - ч. 2 ст. 13 КпШС.

Таким чином, перебування у фактичних шлюбних відносинах за чинним на той час законодавством не створювало прав та обов`язків подружжя, а тому вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період до 1 січня 2004 року задоволенню не підлягають, оскільки такий факт не підлягає встановленню.

Що стосується вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_4, суд виходить з наступного.

При встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановленню судом підлягає і те, чи перебували чоловік і жінка під час фактичних шлюбних відносин в зареєстрованих шлюбах з іншими особами.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 29 жовтня 2013 року, було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстрований Жовтневим віділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області 03 квітня 1960 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі Відділом ДРАЦС ГТУЮ в Донецькій області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що було зроблено відповідний актовий запис № 752.

Так, ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки .

Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі N 522/1252/14-ц (провадження N 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі N 244/4801/13-ц (провадження N 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі N 759/4596/18 (провадження N 61-3852св19).

Отже позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 з ОСОБА_2 у період з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_6 був розірваний лише 15 жовтня 2013 року.

Водночас, суд критично ставиться до посилань представника позивача на той факт, що рішенням суду від 15 жовтня 2013 року про розірвання шлюбу було встановлено, що шлюбні відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було припинено у 1980 році, оскільки даний факт судом не досліджувався та не встановлювався, а лише зазначений в установочній частині даного рішення. А юридично зареєстрований шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 існував з 03 квітня 1960 року до 29 жовтня 2013 року (набранням рішенням суду законної сили).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з серпня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до моменту смерті останнього, задоволенню не підлягають.

Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання спірного будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину даного будинку, які є похідними від встановлення факту проживання однією родиною як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, задоволенню також не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, на підставі ст.. 141 ЦПК України, судові витрати суд відносить за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13,18, 76-81, 259, 263-265, 273, 352, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Руслан Вікторович, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 18 червня 2021 року.

Суддя С.С. Гноєвой