ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/127/21 Справа № 194/1443/19 Головуючий у першій інстанції: Соколова Ю. І. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства Альфа-Банк на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Обласного комунального підприємства Софіївське бюро технічної інвентаризації, Акціонерного товариства Альфа-Банк про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23 січня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №5/07 від 23 січня 2007 року, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти окремими частинами (траншами) у розмірі 16000,00 доларів США на споживчі цілі з встановленням іпотеки, зі сплатою 13% річних та комісій у строк по 22 січня 2022 року включно з погашенням кредитної заборгованості за відповідним графіком. Пунктом 1.3.1 цього ж договору встановлено, що майновими поручителями є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо переданого кредитору в іпотеку нерухоме майно квартири за адресою по АДРЕСА_1 . Відповідно до підпункту 4.5 іпотечного договору № 5/07 від 23 січня 2007 року, звернення стягнення здійснюються на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Рішенням державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентарізації» Волос О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47544056 від 27 червня 2019 року, право власності на вказану вище квартиру було перереєстровано на нового власника АТ «Укрсоцбанк». 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступа/ як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Зазначеним критеріям відповідає і предмет іпотечного договору №5/07 від 23 січня 2007 року квартира АДРЕСА_2 , оскільки співвласник даної квартири ОСОБА_1 , який є майновим поручителем використовує квартиру як місце постійного проживання, іншого нерухомого майна у власника не значиться та загальна площа квартири складає 68,7 кв.м. Установлений мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. АТ «Укрсоцбанк» не мав права на стягнення боргу в позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі у зв`язку зі строком давності. На час укладення іпотечного договору №5/07 діяв п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до даної норми, якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов`язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Останій платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснив 15 грудня 2008 року, а тому за визначенням п. 4.4 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 14 лютого 2009 року. Більш того, АТ «Укрсоцбанк» направляв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повідомлення про порушення основного зобов`язання та про звернення стягнення на предмет іпотеки від 20 квітня 2011 року, в якому містилася вимога про дострокове повернення кредиту в повному обсязі у тридцятиденний строк, з моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, а тому вважає, що АТ «Укрсоцбанк» пропустив строк давності як для звернення стягнення заборгованості (зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки) за кредитом у позасудовому порядку так і для пред`явлення позову в судовому порядку. ОСОБА_2 взагалі не отримувала повідомлень про дострокове погашення заборгованості. Підставою виникнення права власності на нерухоме майно у АТ «Укрсоцбанк», відповідно до інформаційної довідки №175071493, у тому числі стала вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості серія та номер №457 від 13 березня 2019 року, тобто державному реєстратору не надавалися та вона не перевіряла наявність інших вимог/іпотечних повідомлень про дострокове погашення заборгованості відповідно до кількості власників/іпотекодавців, а тому банк не мав права приймати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, а державний реєстратор не мав права проводити реєстраційні дії. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили скасувати рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47544056 від 27 червня 2019 року, за яким право власності на нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 , було перереєстровано на нового власника - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис, внесений за рішенням державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4 , про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47544056 від 27 червня 2019 року, за яким право власності на вказану квартиру було перереєстровано на нового власника - АТ Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (а.с. 127-134 т.1).

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 11 лютого 2020 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесений за рішенням державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4 , про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47544056 від 27 червня 2019 року, за яким право власності на нерухоме житлове майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 , було перереєстровано на нового власника - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 20-21, 22-31 т.2).

Додатковим рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року судові витрати покладено на позивачів (а.с. 75-76 т.1).

В апеляційній скарзі АТ Альфа-Банк, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, зазначає про непогодження з висновками місцевого суду в частині задоволених позовних вимог, просить в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачам на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 , на підставі договору міни квартир від 15.01.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори за реєстровим №129 (а.с. 14-17, 142-144 т.1).

23 січня 2007 року між ОСОБА_3 (позичальник) та АКБ «Укрсоцбанк» (кредитор) було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №5/07, за умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти на споживчі цілі у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання; надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами) зі сплатою 13 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 16000,00 доларів США з графіком змін максимального кредиту заборгованості та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 22 січня 2021 року (а.с. 139-141 т.1).

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту за вказаним вище договором, 23 січня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (іпотекодавці) було укладено іпотечний договір №5/07, за умовами майнові поручителі передають кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , що посвідчений державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Надтокою З.В. за реєстровим №170 (а.с. 142-144 т.1).

Згідно п.п. 2.4.5. іпотечного договору №5/07, сторони домовилися, що дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, передбачених основним зобов`язанням відповідно (в тому числі в разі несвоєчасного погашення процентів) та/або у разі невиконання іпотекодавцями зобов`язань, передбачених підпунктами 2.1.1. - 2.1.14. цього Договору.

За змістом пункту 4.2. іпотечного договору №5/07, у разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим Договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його не виконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.5. іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

У пункті 4.6. іпотечного договору №5/07, погоджено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України Про іпотеку"; або або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження (пункт 4.7. іпотечного договору).

Крім того, згідно пункту 5.1 іпотечного кредиту, у разі порушення іпотекодавцями умов, визначених п.п. 2.1.1. - 2.1.14. договору, іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному п. 2.4.7. цього Договору.

ПАТ «Укрсоцбанк» 22 квітня 2011 року направило ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 повідомлення про порушення основного зобов`язання та про звернення стягнення на предмет іпотеки від 20.04.2011 року №11.44/96-2183, в якому в зв`язку з невиконанням зобов`язань позичальником по Договору кредиту та існуванням заборгованості вимагало у 30 денний строк сплатити суму боргу за Договором кредиту в повному обсязі, а саме 18563,55 доларів США та 1922,98 грн. або передати предмет іпотеки у фактичне володіння банку (а.с. 145, 146 т.1).

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. від 27 червня 2019 року, індексний номер 47544056, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 липня 2019 року №175071493 (а.с. 12-13 т.1).

Підставою для виникнення права власності зазначено: договір про надання відновлювальної кредитної лінії №5/07 від 23.01.2007 року, додаткова угода до договору відновлювальної кредитної лінії №2 від 31.08.2009 року, іпотечний договір №5/07 від 23.01.2007 року, вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості №457 від 13.03.2019 року (а.с. 12-13, 137 т.1).

У квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований позивач ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою від 05 серпня 2019 року Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради (а.с. 9 т.1).

Матеріали справи не містять доказів наявності у позивача ОСОБА_1 іншого житлового нерухомого майна, окрім спірної квартири, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №236814806 від 14.12.2020 року (а.с. 138-140 т.2).

Відповідно до рішення №5-2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-банк» з дати визначеної у передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року (а.с. 209-210 т.1).

Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

За положеннями частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Приписами статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25 грудня 2015 року (далі Порядок №1127), в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком.

Відповідно до пункту 61 Порядку №1127, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку №1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Судом встановлено, що державним реєстратором Волос О.В. під час прийняття оскаржуваного рішення не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» за відсутності необхідних для оскаржуваної реєстрації прав документів, передбачених пунктом 61 Порядку №1127, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, а саме не додано документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодавцями та боржником, письмової вимоги іпотекодержателя.

Банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належного повідомлення позивача щодо вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, а також щодо проведення оцінки предметів іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, що передбачено статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Так, в матеріалах справи наявна копія письмового повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк», адресована позичальнику та іпотекодавцям про порушення основного зобов`язання та про звернення стягнення на предмет іпотеки від 20.04.2011 року №11.44/96-2183 (а.с. 145, 146 т.1).

Однак, у справі відсутні докази отримання вказаного вище повідомлення від 20.04.2011 року №11.44/96-2183 адресатами.

При цьому, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 липня 2019 року №175071493, підставою для здійснення оскаржуваних реєстраційних дій зазначено, зокрема, вимогу/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості №457 від 13.03.2019 року (а.с. 12-13, 137 т.1). Матеріали справи взагалі не містять доказів відправлення позивачам вказаного листа.

При цьому, Закон (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) пов`язує початок перебігу 30-ти денного строку з моментом отримання іпотекодавцями та боржником, письмової вимоги іпотекодержателя.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом України «Про іпотеку», так і Порядком №1127 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) щодо надіслання боржнику та іпотекодавцям повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі й шляхом набуття права власності, - колегія приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», проведена всупереч норм чинного законодавства, а тому наявні підстави для задоволення позову в частині скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесеного за рішенням державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47544056 від 27 червня 2019 року, за яким право власності на нерухоме житлове майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 , було перереєстровано на нового власника - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк».

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19).

Разом з тим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження №11-474апп19).

Загальна площа спірної квартири становить 68,7 кв.м., тобто не перевищує 140 кв. метрів. (а.с. 12 т.1).

Отже, на квартиру, яка не перевищує 140 кв. метрів, використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеного в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону №1304-VII.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстроване у квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 9 т.1).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі та використовує її як місце свого постійного проживання; іншого житла не має та згоди на відчуження квартири не надавав.

Таким чином, у державного реєстратора ОКП «Софіївське БТІ» Волос О.В. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану вище квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_1 іншого житлового нерухомого майна, окрім спірної квартири, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №236814806 від 14.12.2020 року (а.с. 138-140 т.2).

Посилання відповідача АТ «Альфа-Банк» на те, що позивачі ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_6 не проживали у спірній квартирі є безпідставним, оскільки судом встановлено, що одним із позивачів, який є іпотекодавцем за договором іпотеки, спірна квартира використовується у якості постійного місця проживання.

Отже, реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», була проведена всупереч вимогам іпотечного договору та вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За положеннями частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що згідно змісту апеляційної скарги, АТ «Альфа-Банк» рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції справу в цій частині не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Альфа-Банк залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова