Справа №521/909/21
Провадження №2/521/2250/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» про визнання неправомірних дій, щодо нарахувань та платіжних зобов`язань на оплату комунальних послуг за користування та обслуговування ліфтом,

УСТАНОВИВ:

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» про визнання неправомірних дій, щодо нарахувань та платіжних зобов`язань на оплату комунальних послуг за користування та обслуговування ліфтом.

В обґрунтування своєї позиції, позивач посилалась на ті обставини, що він 07 вересня 2012 року придбав квартиру за адресом: АДРЕСА_1 , яка розташована на першому поверсі, де по теперішній час мешкає.

Перед купівлею квартири позивачу продавцем ОСОБА_2 було надано копію рахунку-повідомлення міського єдиного розрахункового центру від 01 серпня 2012 року за №209, відповідно до якого станом на 01 серпня 2012 року власнику квартири за вищевказаною адресою нараховувалися наступні послуги: СДПТ, холодна вода та каналізація, водовідвід гарячої води, опалення та гаряча вода, газ, вивіз сміття. Будь-які інші послуги не нараховувалися та не сплачувалися. Починаючи з 06 грудня 2012 року до 01 листопада 2019 року, позивач сплачував за надані йому послуги, а саме: СДПТ, холодна вода та каналізація, водовідвід гарячої води, опалення та гаряча вода, газ, вивіз сміття. Починаючи з 01 листопада 2019 року відповідач почав нараховувати позивачу, який проживає на першому поверсі, сплату за використання ліфту, що, на думку сторони позивача, порушує його права.

У зв`язку із викладеним ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

-Визнати неправомірними дії Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» щодо нарахувань на ім`я ОСОБА_1 платіжних зобов`язань за оплату комунальних послуг за користування та технічне обслуговування ліфту.

-Зобов`язати Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» зняти з ОСОБА_1 всю нараховану заборгованість за користування та технічне обслуговування ліфту.

-Зобов`язати Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» у подальшому, на постійної основі не нараховувати та стягувати з ОСОБА_1 грошові кошти за користування та технічне обслуговування ліфту за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» скористувався правом подачі відзиву на позов, надав відзив на позовну заяву у встановлений законом строк, у якому, заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , наголошував на тому, що нарахування за користування ліфтом мешканцями першого поверху здійснюється на підставі закону, відповідно до рішення з управління багатоквартирним будинком, зафіксованого протоколом загальних зборів співвласників будинку, а ліфт є невід`ємною частиною будинку, утримувати який зобов`язані усі його мешканці. У зв`язку із викладеним представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», у якому сторона зазначила, що протокол зборів співвласників будинку щодо відповідних нарахувань відсутній на офіційному сайті, взагалі не зрозуміло про яке саме рішення йде мова та хто його підписував, крім того, зазначив, що відсутня спеціальна норма закону, згідно із якою мешканці перших поверхів повинні сплачувати кошти за користування та технічне обслуговування ліфтом.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про розгляд справи у його відсутність у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.

Представник відповідача Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про розгляд справи у його відсутність у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд дійшов наступного висновку.

Під час розгляду справи і на підставі наявних доказів судом встановлено, що 07 вересня 2012 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., серії ВРХ №212538.

Як зазначає позивач, його квартира знаходиться на першому поверсі будинку. Даний факт відповідачем не заперечувався.

Відповідно до Статуту Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», затвердженого рішенням Одеської міської Ради №1430- VII від 07 грудня 2016 року, КП «ЖКС «Хмельницький є комунальним підприємством, яке здійснює технічну експлуатацію житлового фонду. Предметом діяльності є організаційне забезпечення поточного утримання, ремонту та благоустрою житлового фонду.

Будинок АДРЕСА_2 знаходиться в управлінні КП «ЖКС «Хмельницький», що підтверджується договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №02-24 від 01 квітня 2019 року.

Відтак, зважаючи на те, що позивач є мешканцем будинку, який обслуговується відповідачем, між сторонами виникають цивільно-правові правовідносини.

Надаючи виниклим між сторонами у справі правовідносинам належну правову оцінку, суд звертає увагу, що згідно ст. 509 ч. 1, 2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 11, п. 1 ч. 2 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачає п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У зв`язку з тим, що сторона позивача ставить під сумнів правові підстави для здійснення нарахувань за відповідні послуги, що надавались, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

У силу ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із п. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (зі змінами) договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Судом звернуто увагу, що указаний договір не оскаржувався ані позивачем, ані будь-якою іншою особою, тому суд вбачає обґрунтованим вважати його чинним.

Як убачається із п. 1.3 укладеного договору між відповідачем та мешканцями будинку АДРЕСА_2 , Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» зобов`язується надавати мешканцям, зокрема, послугу з утримання ліфтів.

Крім того, права та обов`язки, передбачені договором, у тому числі і обов`язок оплачувати усі надані послуги стосуються кожного мешканця будинку.

Судом установлено, що згідно із витягом із протоколу №12 Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 користується 100% пільгою по сплаті житлово-комунальних послуг з 07 жовтня 2015 року.

Слід зазначити, що згідно із ч. 3, 4 ст. 12 Законом України №417-VIII від 14 травня 2015 року «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Згідно із ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунатьного господарства України від 27 липня 2018 року №190 затверджено обов`язковий перелік робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 липня 2018 року за №934/32386. До зазначеного переліку включено, зокрема, технічне обслуговування ліфтів, поточний ремонт внутрішньо будинкових систем, придбання електричної енергії для живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку.

Виходячи з викладеного, позивач зобов`язаний утримувати відповідне майно, що включає в тому числі й оплату за утримання інженерного обладнання (ліфтів) відповідно до своєї частки у майні будинку.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 3 ст.12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30).

Отже перевіривши факти і обставини, якими позивач обґрунтував свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в позові суд покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» про визнання неправомірних дій, щодо нарахувань та платіжних зобов`язань на оплату комунальних послуг за користування та обслуговування ліфтом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно із п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 листопада 1998 року.

Відповідач: КП «ЖКС «Хмельницький» місцезнаходження: м. Одеса, Серединський сквер, 1, .

Суддя: І.В. Плавич