Справа № 151/302/20
Провадження № 22-ц/801/410/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 рокуСправа № 151/302/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Моцного В. С. в смт. Чечельник, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в:

20 червня 2020 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18 лютого 2011 відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31 березня 2020 року становить 139 731 грн 02 коп. з яких: 2 999, 57 грн заборгованість за тілом кредиту; 127 701 грн 40 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 900 грн - нарахована пеня; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 551 грн 53 коп. штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути із відповідача на його користь у примусовому порядку.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.02.2011 року в сумі 2 999 грн 57 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не містять підпису відповідача та не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Не погодившись з цим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 31 грудня 2020 року подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно оцінив докази по справі: договір між позивачем та відповідачем складається не лише із заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. Стверджує, що підписанням анкети заяви позичальник виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку, які є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що при укладенні договору відповідачем особисто підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій визначена базова відсоткова ставка за користування кредитом на рівні 2, 5 %, вказано порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів, тощо. Посилаючись при цьому на позиції Верховного Суду викладені у постановах від 04.12.2019 року у справі № 750/6058/17, від 12.02.2020 року у справі № 382/327/18-ц, у постанові від 01.09.2020 року у справі № 293/599/19-ц, у постанові від 04.11.2020 року у справі № 534/1072/18-ц, у яких Верховний Суд за результатами касаційного розгляду дійшов висновку, що підписанням анкети - заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки, у якій визначено базову відсоткову ставку за користування кредитом, порядок нарахування пені, розмір штрафів, тощо, сторонами досягнуті усі істотні умови договору.

Вважає, що встановивши факт надання банком відповідачеві кредитних коштів, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, а також у стягненні неустойки (пені та штрафів).

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

- 18 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 23);

- до матеріалів справи банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua (а.с. 28 - 48);

- згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитні картки № НОМЕР_1 , дата відкриття 18.02.2011 року, термін дії до 10/14, № НОМЕР_2 , дата відкриття 31.01.2015 року, термін дії до 01/19, № НОМЕР_2 , дата відкриття 23.07.2015 року, термін дії до 01/19 (а.с. 22);

- одночасно з підписанням анкети-заяви, 18 лютого 2011 року, ОСОБА_3 підписала також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN7507, за змістом якої встановлена базова ставка за користування кредитом 2, 5 %; розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; встановлено порядок пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова % ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн та більше; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій), розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо (а. с. 24);

- відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 58-59);

- згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 березня 2020 року становить 139 731 грн 02 коп., з них: 2 999, 57 грн заборгованість за тілом кредиту; 127 701 грн 40 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 900 грн - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 500 грн штраф (фіксована частина), 551 грн 53 коп. штраф (процентна складова) (а. с. 4 -6).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у справі є достатньо доказів надання Банком та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, та що позивачем доведено наявність заборгованості по тілу кредиту, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неправомірність відмови в задоволенні позову про стягнення процентів, слід заначити наступне:

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Анкету -Заяву та Довідку про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, в якій зазначено розмір процентів, пені, штрафу, та міститься застереження про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.

В анкеті-заяві, підписаній позичальником, дійсно не міститься умов щодо процентів, пені, штрафів, тощо.

Однак, вирішуючи цю справу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем було надано підписану позичальником ОСОБА_1 . Довідку про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду (а.с. 24), в якій визначено базовий розмір процентної ставки 2, 5 % річних на місяць (30 % на рік); розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова % ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту та процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн та більше; передбачено розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Отже, з огляду на підписання позичальником ОСОБА_1 одночасно з Анкетою-Заявою Довідки про умови кредитування, слід дійти висновку, що сторони погодили умови договору по нарахуванню процентів, пені та штрафів, а відтак, висновок суду першої інстанції про те що сторони не погодили умови кредитування, - не грунтується на матеріалах справи, а доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними.

Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

У справі що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача 127 701 грн 40 коп. процентів за користування кредитом, нарахованих у відповідності до умов Довідки, підписаної позичальником ОСОБА_1 .

Як уже зазначалося вище, Довідка позичальника дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 30 % річних.

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Однак, як вбачається з наданого Банком розрахунку, з 01.09.2014 року Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 34, 80 % (в подальшому 43, 20%) річних, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 29.08.2014 року (останній день застосування Банком процентної ставки в розмірі, що погодили сторони) загальний залишок заборгованості за відсотками становив 78 грн 57 к. Тому з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню: з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 78 грн 57 коп., а в задоволенні вимоги про стягнення залишку заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 127 622 грн 83 коп. (127 701, 40 78, 57) у зв`язку із застосуванням Банком збільшеної в односторонньому порядку процентної ставки, слід відмовити.

Відтак рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення процентів, пені та штрафу підлягає скасуванню з постановленням нового в цій частині.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд.

Стосовно вимог позову про стягнення із відповідача пені у розмірі 1 900 грн 00 коп. та штрафів: 500 грн штраф (фіксована складова), 6 630 грн 05 коп. (процентна складова), - слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

В підписаній позичальником Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, визначено, що пеня за несвоєчасне погашення заборгованості нарахування: (ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення на суму від 50 грн та більше. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

У той же час, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.02.2011 року, Банк здійснював нарахування пені щомісячно в твердій грошовій сумі (30 та 100 гривень), а не у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, як передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України та погодженими сторонами умовами кредитування, тому заявлені позивачем вимоги про стягнення сум пені задоволенню не підлягають.

Не може бути задоволена також позовна вимога в частині стягнення штрафу (фіксована складова) в розмірі 500 грн, оскільки відповідно до змісту ч. 2 ст. 549 ЦК України штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання, а відтак погоджена сторонами умова про нарахування штрафу (фіксована частина) в твердій грошовій сумі прямо суперечить нормам закону, а, як зазначено в частині 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу.

Відповідно до погоджених сторонами Умов кредитування, зазначених в підписаній позичальником ОСОБА_1 довідці про умови кредитування (а.с. 24), сторони домовилися, що штраф складатиме 5 % від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.

Отже, з урахуванням того, що заборгованість по кредиту складає 3 078, 14 грн (2 999, 57 тіло кредиту + 78, 57 - відсотки), відтак 5% від цієї суми становить 153, 91 грн (3 078, 14 х 5%), що і є розміром штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Виходячи із зазначеного, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню частково, а заочне рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року скасуванню в частині відмови в задоволенні позову, з ухваленням у цій частині нового, про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором б/н від 18.02.2011 року визначену станом на 31.03.2020 року, а саме: 78, 57 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом (нарахованих станом на 29 серпня 2014 року) та 153, 91 грн - штраф (процентна складова), відмовити в частині позовних вимог про стягнення штрафу (фіксована частина) 500 грн та пені у сумі 1 900 грн. Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту залишити без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 2 102 грн судового збору за подання позову (а. с. 6) та 3 153 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 136), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 5 255 грн.

З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 2, 31 % вимог від заявлених: 3 232, 05 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100 / 139 731, 02 грн (розмір заявлених вимог) = 2, 31 %. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2, 31 % понесених ним судових витрат, що становить 121, 39 грн: 5 255 грн (розмір понесених судових витрат) х 2, 31 % задоволених вимог = 121, 39 грн.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову скасувати та в цій частині постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" за кредитним договором № б/н від 18 лютого 2011 року заборгованість яка склалася станом на 31 березня 2020 року: в розмірі 232, 48 грн, а саме: 78 (сімдесят вісім) грн 57 коп. процентів, 153 (сто п`ятдесят три) грн 91 коп. штрафу (процентна складова).

В задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 1 900 грн та штрафу (фіксована складова) в розмірі 500 грн - відмовити.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року в частині задоволення позову залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 121 (сто двадцять одну) грн 39 коп. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк