_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1713/20
Провадження № 2/947/261/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Шпак К.Д., Намазовій К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору доручення та повернення грошей, суд

ВСТАНОВИВ:

29.01.2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана представником позивача адвокатом Пошали К.С., до відповідача ОСОБА_2 , в якій позивач просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь позивача оплату за договором доручення від 23.05.2019 року про надання послуг на представництво інтересів ОСОБА_1 стосовно питань про розірвання шлюбу у розмірі - 38 500 гривень; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь позивача оплату за договором доручення від 23.05.2019 року про надання послуг на представництво інтересів ОСОБА_1 стосовно питань про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав у розмірі 90500 гривень.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 23.05.2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , з однієї сторони та фізичною особою ОСОБА_1 з іншого боку, було укладено два договори доручення на представництво інтересів ОСОБА_1 стосовно питань про розірвання шлюбу та питань про розірвання договору дарування. Однак, ОСОБА_2 , як представник позивача ОСОБА_1 , склала лише позовну заяву про розірвання шлюбу, яку подала до Суворовського районного суду м.Одеси та позовну заяву про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, яку подала до Приморського районного суду м.Одеси. Після подачі вказаних позовних заяв ОСОБА_2 жодного разу до судових засідань не з`являлась, затягувала процес та вводила суд у оману, зазначивши себе представником позивача, при цьому не маючи права представляти інтереси позивача в суді, оскільки не мала повноважень адвоката. Також, представник позивача посилається в позовній заяві на те, що ОСОБА_2 як фахівець в галузі права діяла не кваліфіковано та недобросовісно, тому якісної правової допомоги позивач не отримав, підписавши договори в яких сума гонорару взагалі нічим не є виправданою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2020 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 10.02.2020 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_2 скористалась процесуальним правом на подання відзиву, який було направлено до суду 26.05.2020 року./а.с.113,т.1/

До судового засідання, призначеного на 18.05.2021 року з`явився представник позивача адвокат Садаклієв І.І., який виступив у судових дебатах з промовою, якою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Також, до судового засідання з`явилась відповідач ОСОБА_2 , виступ якої у судових дебатах було відкладено у судове засідання, призначене на 03.06.2021 року.

03.06.2021 року до судового засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Садаклієв І.І. не з`явились, належним чином повідомлялись, представник позивача через канцелярію суду надав письмову заяву, якою просив судове засідання провести за відсутністю позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з`явилась, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у повному обсязі, підтримала доводи, викладені нею у відзиву на позов та письмових поясненнях, які були залучено судом до матеріалів справи.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 , як фізичною особою-підприємцем, та ОСОБА_1 , як фізичною особою, фактично було укладено два договору доручення:

- 23.05.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір доручення, яким довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобов`язання на представництво інтересів ОСОБА_1 в питанні розірвання шлюбу з ОСОБА_3 до апеляційної інстанції. Відповідно до графіку взаєморозрахунків, який є невід`ємним додатком до договору доручення від 23.05.2019 року /п.7.1 договору/, вбачається, що стороною договору ОСОБА_1 було сплачено за роботу повіреного двома частинами загальну суму в розмірі 25800 гривень, зокрема 23.05.2019 року суму 13100 грн. та зазначено, що еквівалент 500 доларів США та 06.08.2019 року суму 12700 гривень та зазначено еквівалент 500 доларів США. Напроти кожної суми проставлена запис відповідача ОСОБА_2 , як повіреного у договорі доручення, наступного змісту - "отримала" та її підпис, також вказано, що повну оплату здійснено 06.08.2019 року та проставлена підпис повіреного. У судовому засіданні сторони підтвердили факт укладення договору та факт повної оплати за роботу по договору 06.08.2019 року в сумі еквівалентної 1000 доларів США, про що також свідчать особисті підписи сторін вказаного договору доручення./а.с.11-16/

- 23.05.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір доручення, яким довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги з питань розірвання договору дарування на ім`я ОСОБА_3 до апеляційної інстанції. Відповідно до графіку взаєморозрахунків, який є невід`ємним додатком до договору доручення від 23.05.2019 року /п.4.1 договору/, вбачається, що стороною договору ОСОБА_1 було сплачено за роботу повіреного трьома частинами загальну суму в розмірі еквівалентної 3500 доларів США, зокрема 23.05.2019 року суму 13100 грн. та зазначено, що еквівалент 500 доларів США; 06.08.2019 року суму 38100 гривень та зазначено еквівалент 1500 доларів США; 06.09.2019 року зазначено отримання відповідачем еквіваленту 1500 доларів США. Напроти кожної суми проставлена запис відповідача ОСОБА_2 , як повіреного у договорі доручення, наступного змісту - "отримала" та її підпис, також вказано, що повну оплату здійснено 06.09.2019 року та проставлена підпис повіреного. У судовому засіданні сторони підтвердили факт укладення договору та факт повної оплати за роботу по договору 06.09.2019 року в сумі еквівалентної 3500 доларів США, про що свідчать особисті підписи сторін вказаного договору доручення./а.с.17-21/.

На виконання вищезазначених договорів доручення ОСОБА_1 оформив на ім`я ОСОБА_2 довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поляковою Т.Ю. від 24.05.2019 року. Вказані дії позивача узгоджуються з нормами ч.1 ст.1007 ЦК України про те, що довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення./а.с.71/.

Також, 09.08.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 24.05.2019 року, від імені свого брата ОСОБА_1 , було підписано договір доручення щодо представництва інтересів ОСОБА_1 у спорі про визнання недійсної угоди щодо відчуження автомобіля "Хонда" в суді першої інстанції. Відповідно до графіку взаєморозрахунків, який є невід`ємним додатком до договору доручення від 09.08.2019 року /п.4.1 договору/, вбачається, що стороною договору ОСОБА_5 / ОСОБА_6 / необхідно було сплатити за роботу повіреного суму в розмірі еквівалентної 1500 доларів США, проте договір було підписано сторонами, але вказану суму не було сплачено /а.с.46-50/. Судом вказаний договір доручення від 09.08.2019 року не було досліджено та не надано правову оцінку, оскільки він не є предметом позовних вимог.

Відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 з 20.03.2015 року є фізичною особою-підприємцем, основний вид діяльності - діяльність у сфері права, номер запису 0115317.

Відповідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів Дідуренко С.В. стала обліковуватися як адвокат у Раді адвокатів Миколаївської області з 06.12.2019 року, свідоцтво № НОМЕР_1 /а.с.106/.

Таким чином, судом встановлено, що на час укладення договорів доручення ОСОБА_2 не була адвокатом, оскільки мала статус фізичної особи-підприємця, основна діяльність у сфері права, тому мала право укладати договори доручення.

При дослідженні договорів доручення від 23.05.2019 року вбачається, що в преамбулі договорів чітко зазначено, що ОСОБА_2 виступає як фізична особа-підприємець, в графі - предмет договору зазначено, що довіритель доручає, а повірений приймає зобов`язання щодо представництва інтересів позивача в питаннях розірвання шлюбу до апеляційної інстанції та надавати правову допомогу в питаннях розірвання договору дарування до апеляційної інстанції, інших умов щодо представництва інтересів ОСОБА_1 безпосередньо в судах першої та апеляційної інстанції договори доручення не містять, будь-які вказівки на те, що відповідач діяла чи повинна була діяти як адвокат договори доручення теж не містять, оскільки зазначено, що ОСОБА_2 при укладенні договорів доручення має статус фізичної особи-підприємця, тому доводи представника позивача про те, що відповідач не будучи адвокатом діяла як адвокат, не приходила у судові засідання, чим ввела позивача в оману, є безпідставними.

ОСОБА_2 на час укладання договорів доручення з ОСОБА_1 не була адвокатом, не могла та не здійснювала представництво його інтересів у суді шляхом приймання участі у судових засіданнях, але мала права подавати до суду позовні заяви, будь-які інші заяви та письмові клопотання, витребувати докази, надавати консультації та іншу правову допомогу, складати апеляційні скарги та інше, вказані факти надання правової допомоги сторонами не заперечувалось. Проте, якість та професійність при наданні правової допомоги за договорами доручення у поясненнях сторін різниться та носить суперечливий характер.

07.10.2019 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 24.05.2019 року, на ім`я відповідача ОСОБА_2 було направлено дві письмові вимоги щодо розірвання договору доручення з питань про розірвання шлюбу від 23.05.2019 року та повернення суми оплати у розмірі 37125 грн.; розірвання договору доручення з питань щодо розірвання договору дарування від 23.05.2019 року та повернення суми оплати у розмірі 86625 гривень./а.с.22,24/

ОСОБА_2 було надано письмові та усні пояснення з приводу як укладення договорів доручення, так і вищевказаних вимог з питання дострокового розірвання договорів доручення від 23.05.2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що між нею і довірителем ОСОБА_1 у письмовій формі було досягнута згода щодо істотних умов договору доручення та зокрема щодо вартості юридичних послуг, ціна договору доручення, встановлена за домовленістю сторін, вищевказані договори було власноручно підписано ОСОБА_1 , який є дієздатною особою та має право вільно укладати договори та нести витрати щодо оплати надання правової допомоги, будь-яких претензій за час виконання договорів доручення особисто позивач не пред`являв, правова необізнаність не звільняє сторону від виконання договорів. Відповідач зазначає, що ОСОБА_7 було заявлено несвоєчасну, неналежну вимогу щодо дострокового розірвання договорів доручення, оскільки ОСОБА_7 не є стороною договору, заявлено суперечливий розмір коштів щодо їх повернення, та довіреність не містить повноважень на отримання будь-яких виплат на користь ОСОБА_7 в інтересах довірителя ОСОБА_1 .

Відповідач також зазначає, що в період як укладення так і виконання договорів доручення з боку безпосередньо довірителя не було будь-яких юридичних або матеріальних претензій, довірителя влаштовувала сума оплати за виконання доручень, правові консультації, які з огляду на те, що останній є моряком та в період знаходження в рейсах та відсутності зв`язку, їх спілкування з приводу надання правової допомоги відбувалось вночі, по 2 або 3 години поспіль, регулярно, на що витрачався час та відбувалось психологічне навантаження на повіреного.

Крім того, відповідач зазначає, що у договорах доручення відсутні будь-які чітко регламентовані строки щодо складання повіреним певних процесуальних документів або вчинення певних процесуальних дій. Звертає увагу суду, що договір доручення з питань розірвання шлюбу неможливо розірвати достроково, оскільки він вже виконаний по факту розірвання шлюбу на підставі складеної відповідачем позовної заяви, що вбачається з рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 02.10.2019 року про розірвання шлюбу і згідно умов п.6.1 договору строк його дії закінчився./а.с.55/.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06.12.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кобзарь О.Ю., ОСОБА_8 про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав - було залишено без розгляду. Підставою для прийняття вказаної ухвали стало клопотання іншого представника позивача адвоката Пошали К.С. про залишення позовної заяви без розгляду, подане до початку розгляду справи по суті.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що більшість робіт по виконанню договору доручення з питань надання правової допомоги про розірвання договору дарування було нею виконано, в обгрунтування відповідачем у відповіді було надано детальний опис з зазначенням тривалості та вартості часу, та зазначено, що позивач в особі його нового представника адвоката Пошали К.С. розпорядився процесуальними правами на свій розсуд шляхом подання заяви про залишення позову без розгляду, тобто справу не було розглянуто по суті та не прийнято остаточного рішення за позовом, який було складено та подано відповідачем до суду, разом з клопотаннями про витребування доказів, тому неможливо оцінити якість вказаного позову, оскільки справу не було доведено до кінця, вступив інший адвокат і це право позивача на вибір фахівця в галузі права.

Загальні норми щодо укладення, зміни та розірвання договору закріплені у главі 53 ЦК України. Відповідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним або зміненим.

Відповідно ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі розірвання договору зобов`язання припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняються з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

Спеціальною нормою ЦК України главою 68 регламентовано норми щодо Доручення.

Зокрема, нормами ст.ст.1000-1008 ЦК України передбачено - за договором доручення одна сторона /повірений/ зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони /довірителя/ певні юридичні дії. У договорі може бути встановлено строк дії такого доручення. Повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений повинен виконати дане йому доручення особисто.

Відповідно до ст.1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору та інше.

У частині 3 вказаної статті зазначено, якщо повірений діє як підприємець, сторона, яка відмовляється від договору має повідомити другу сторону про відмову від договору не пізніш як за один місяць до його припинення, якщо триваліший строк не встановлений договором.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1009 ЦК України - якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення.

Відмова довірителя від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих повіреному припиненням договору, крім випадку припинення договору, за яким повірений діяв, як комерційний представник.

У судовому засіданні було досліджено два Договори доручення від 23.05.2019 року із яких вбачається, що у вступній частині договорів зазначено, що ОСОБА_2 діяла як фізична особа-підприємець, не позиціонувала себе як адвокат, в договорах вказано про надання правової допомоги в питаннях розірвання шлюбу та розірвання договору дарування, відсутні посилання на участь у судових засіданнях, тому доводи позовної заяви про те, що складаючи договір про представництво в суді, ОСОБА_2 не вказала той факт, що вона не є адвокатом, тому не могла представляти інтереси позивача у судових засіданнях по даним справам, є безпідставними.

Договори доручення базуються на нормах ст.ст.1000 -1009 ЦК України, відповідно до яких обов`язковість строку виконання доручення не встановлено, повірений повинен виконати доручення особисто, повірений має право на плату за виконання договору доручення, у разі припинення договору доручення повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність та надати звіт про виконання доручення. Суд вважає, що вказані дії було дотримано відповідачем, як повіреним.

Умови договору не містять положень про дострокове розірвання договору, окрім пунктів /4.2 Договорів/, якими передбачено автоматичне розірвання договору без додаткового повідомлення у разі не здійснення оплати довірителем.

Тому, на вказані правовідносини розповсюджуються загальні норми ЦК України щодо укладення, зміни та розірвання договору закріплені у главі 53 ЦК України та норми ст.ст.1000-1009 ЦК України про доручення.

Суд вважає, що стороною позивача не дотримано норми вищевказаних статей.

Судом встановлено, що особисто довіритель ОСОБА_1 не звертався до відповідача ОСОБА_2 з будь-якими письмовими вимогами або претензіями щодо виконання або розірвання договору доручення.

07.10.2019 року представник позивача ОСОБА_7 , зазначивши, що вона діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 24.05.2019 року, звернулась з письмовою вимогою щодо розірвання договору доручення з питань розірвання шлюбу та повернення грошових коштів на її рахунок у розмірі 37125,00 грн. до 20.10.2019 року./а.с.22/.

07.10.2019 року представник позивача ОСОБА_7 , зазначивши, що вона діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 24.05.2019 року, звернулась з письмовою вимогою щодо розірвання договору доручення з питань розірвання договору дарування та повернення грошових коштів на її рахунок у розмірі 86625,00 грн. до 20.10.2019 року./а.с.24/.

Проте, представником позивача ОСОБА_7 не було дотримано приписів ч.3 ст.1008 ЦК України про те, що якщо повірений діє як підприємець, сторона, яка відмовляється від договору має повідомити другу сторону про відмову від договору не пізніш як за один місяць до його припинення, якщо триваліший строк не встановлений договором.

В матеріалах справи є відповідь ОСОБА_2 від 15.10.2019 року на вимогу представника ОСОБА_7 від 07.10.2019 року з питань дострокового розірвання договору доручення від 23.05.2019 року щодо розірвання шлюбу, якою вона зазначила, що у договорі доручення відсутні будь-які чітко регламентовані строки щодо складання повіреним певних процесуальних документів або вчинення певних процесуальних дій; складену позовну заяву було прийнято судом та не залишено без руху; регулярно надавались правові консультації; договір доручення вже виконаний по факту розірвання шлюбу у судовому порядку і згідно умов п.6.1 договору строк його дії закінчився. Також, відповідач у відповіді надала звіт про виконані нею дії з відповідною тривалістю робочого часу, що відповідає нормам ч.2 ст.1006 ЦК України щодо надання звіту. Із звіту вбачається, що вартість виконаної роботи перевищила виплачені довірителем кошти та склала суму в розмірі 32500 грн./а.с.39,42/.

Судом було досліджено копія рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 02.10.2019 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було задоволено, та шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано./а.с.55/.

В матеріалах справи є відповідь ОСОБА_2 від 15.10.2019 року на вимогу представника ОСОБА_7 від 07.10.2019 року з питань дострокового розірвання договору доручення від 23.05.2019 року щодо договору дарування квартири, якою вона зазначила, що у договорі доручення відсутні будь-які чітко регламентовані строки щодо складання повіреним певних процесуальних документів або вчинення певних процесуальних дій; були підготовлені запити на адресу двох нотаріусів; було подано клопотання про витребування доказів, яке було задоволено судом; було складено та подано позовну заяву; регулярно надавались правові консультації; вартість юридичних послуг було узгоджено між сторонами у письмовій формі, з власноручно проставленими підписами сторін. Також, відповідач у відповіді надала звіт про виконані нею дії з відповідною тривалістю робочого часу, що відповідає нормам ч.2 ст.1006 ЦК України щодо надання звіту. Із звіту вбачається, що вартість виконаної роботи перевищила виплачені довірителем кошти та склала суму в розмірі 105000 грн./а.с.28,32/.

Судом було досліджено копія ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 06.12.2019 року, якою клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пошали К.С. про залишення позовної заяви про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав без розгляду та повернення поданих до суду документів, було задоволено та позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду/а.с.56/

Відповідач у письмових запереченнях вказує на те, що факт подання іншим адвокатом клопотання про залишення позову без розгляду не свідчить про невиконання повіреним прийнятих зобов`язань по договору доручення, а унеможливлює їх виконання саме з вини іншої сторони договору, яка у такий спосіб скористалась своїми процесуальними правами.

Тобто, вказаний договір фактично було припинено представником довірителя 09.10.2019 року, тому у повіреного відсутня була можливість виконувати належні дії по договору доручення після 09.10.2019 року від незалежних від неї причин. Після залишення позову без розгляду, строк дії договору доручення фактично закінчився, оскільки постановлення ухвали про залишення позову без розгляду є однією із форм закінчення розгляду справи.

Відповідачем також було звернуто увагу суду на той факт, що представник позивача ОСОБА_9 звертаючись з вимогою про розірвання договорів доручення від імені ОСОБА_1 не надала до вимоги копії довіреності, де можливо було з`ясувати її повноваження. Відповідач ОСОБА_2 письмово повідомила про погодження розірвання договорів доручення в односторонньому порядку за ініціативою ОСОБА_9 у відсутність правових підстав, передбачених договором і Законом.

Проте, суд не погоджується з думкою відповідача про відсутність права позивача в односторонньому порядку розірвати договір, оскільки крім закінчення строку дії, договір доручення може бути припинений і за особливими підставами. Правовий режим припинення також відображає особливість відносин між сторонами. Саме так слід оцінювати специфічні підстави припинення договору доручення, в першу чергу, надане сторонам право припиняти його в односторонньому порядку. Право на немотивовану відмову від договору є особливим нормативно закріпленим правом, яке відрізняє договір доручення від усіх інших та таке право надається обом сторонам беззастережно, зокрема ч.1 ст.1008 ЦК України передбачено право відмови від договору доручення як довірителя так і повіреного.

Таким чином, у позасудовому порядку відбулось розірвання Договорів доручення від 23.05.2019 року, тому відсутні підстави для звернення з позовними вимогами щодо розірвання договору доручення. Що стосується моменту припинення доручення, то суд зауважує про те, що насамперед необхідно визначити, у якій спосіб припинено договір доручення. Якщо його скасовано однією із сторін, то моментом припинення договору буде дата отримання повідомлення про припинення його іншою стороною. Із відповіді відповідача на вимогу представника позивача вбачається, що 09.10.2019 року ОСОБА_2 було отримано вимогу щодо розірвання договору доручення від 23.05.2019 року, тому датою розірвання договорів доручення слід вважати - 09.10.2019 року.

Відповідач у судовому засіданні акцентувала увагу на те, що позивачем не наведено жодного пункту договору доручення, не виконаного нею відповідно до предмета договору, а також не надано жодного доказу порушення прав позивача по факту залишення поданого нею позову з ініціативи іншого адвоката.

Суд зауважує про те, що у відповідності до норм ст.1003 ЦК України зазначено, що в договорі доручення мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Вони мають бути правомірними, конкретними, здійсненними.

Суд вважає, що вищевказані договори доручення від 23.05.2019 року не в повному обсязі відповідають положенням ст.1003 ЦК України, але у зв`язку з тим, що вказані договори недійсними або незаконними не визнано, вони були діючими до моменту припинення, тому суд їх прийняв за доказ в контексті розгляду даної справи.

Особливістю договору доручення, що виділяє його з-поміж інших, є також те, що припинення договору доручення будь-якою із сторін, за загальним правилом, не тягне за собою як наслідок відшкодування збитків, які можуть бути завдані таким припиненням у протилежної сторони. Винятком із цього правила є випадки, коли повіреним виступає комерційний представник.

Оскільки відмова довірителя від договору це право, надане йому законом, тому вона не є підставою для відшкодування збитків, завданих повіреному припиненням договору доручення.

Будь-яких дій, які б суперечили інтересам довірителя, ОСОБА_2 не вчиняла.

Крім того, суд звертає увагу на факт невизначеності позивачем розміру грошових коштів, які він просить стягнути з відповідача на його користь за договорами доручення.

Зокрема, у позовній заяві зазначено про стягнення з відповідача за договором доручення з питань розірвання шлюбу - 38500 грн., у письмової вимоги -37125 грн., а у Графіку взаєморозрахунків, який є невід`ємною частиною до Договору доручення від 23.05.2019 року вказано, що отримана сума 25800 грн., що еквівалентно 1000 дол. США.

Вказана сума у 1000 дол. США також підтверджується сторонами по справі, та у скріншотах спілкування сторін по телефону /а.с.147/.

У позовній заяві зазначено про стягнення з відповідача за договором доручення з питань розірвання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію - 90500 грн., у письмової вимоги - 86625 грн.. а у Графіку взаєморозрахунків, який є невід`ємною частиною до Договору доручення від 23.05.2019 року вказано, що отримано наступні суми 13100 грн., що еквівалентно 500 дол. США, друга сума -38100 грн., що еквівалентно 1500 дол. США, та третя сума -1500 дол. США, що дорівнює за курсом НБУ станом на 06.09.2019 року 25,31грн. помножити на 1500 дол. США = 37965 грн. Таким чином, загальна сума складає 13100+38100 НОМЕР_2 = 89165 грн.

Вказані розбіжності не дають можливості суду чітко встановити розмір позовних вимог, який позивач заявляє до стягнення, з врахуванням обсягу виконаних робіт повіреним.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Стаття 11 ЦК України визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).

У відповідності до положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі викладеного, суд вважає, що на момент звернення з даним позовом до суду, договори доручення було розірвано та вони припинили свою дію, правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів на користь позивача внаслідок припинення договорів доручення, судом не встановлено, та з огляду на те, що сторони вільні укладати договори, посилання позивача на його юридичну необізнаність при укладенні договорів не може вплинути на вирішення даної справи, тому позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.6,11,14,627,629,638,651,653,1000-1009 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273,354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору доручення та повернення грошей відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 07.06.2021 року.

Суддя Гниличенко М. В.