ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2195/21
провадження № 4-с/753/75/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.

при секретарі Гаврилюк О.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Каньовського М.Р., заінтересована особа ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2021 до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Каньовського М.Р., заінтересована особа ОСОБА_2 .

Вимоги скарги вмотивовані тим, що у 09.12.2020 Дарницьким районним судом міста Києва було постановлено ухвалу про забезпечення позовушляхом визначення часу спідкввання дітей з ОСОБА_1 , відповідно до якої заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 задоволено та 11.12.2020 видано виконавчі листи.

Заявник звернувся до Дарницького районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання зазначеної ухвали, однак 28.01.2021 отримала повідомлення від 29.12.2020 року державного виконавця Каньовського М.Р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з якого вбачається, що причиною відмови у відкритті виконавчого провадження стало те, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Такі дії державного виконавця, скаржник вважає надуманими та такими, що не відповідають вимогам ЗУ "Про виконавче провадження".

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2021 року відкрито провадження у справ та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання сторони не з`явилися, проте їх неявка відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09.12.2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задоволено та визначено час спілкування малолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_1 щосуботи з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. без присутності батька - ОСОБА_2 та зобов`язано останнього не чинити перешкоди у зустрічах та спілкуванні матері з дітьми.

На підставі ухвали видано виконавчі листи.

Відповідно до ст. 139-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

За положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів.

Згідно п. 1 ч. 1. ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з заявою про відкриття виконавчого провадження.

За результатами поданої заяви державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа за яким: визначено час спілкування малолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_1 щосуботи з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. без присутності батька - ОСОБА_2 та зобов`язано останнього не чинити перешкоди у зустрічах та спілкуванні матері з дітьми.

Згідно з п. 1 ч. 1. ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У статті 4 цього Закону визначений перелік підстав за яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

З зазначеного повідомлення (від 29.12.2020 року) вбачається, що виконавчий лист повернуто в зв`язку з тим, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Такі дії державного виконавця, скаржник вважає надуманими та такими, що не відповідають вимогам ЗУ "Про виконавче провадження".

У поданому відзиві державний виконавець також посилається на положення п. 6 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом з тим, статтею 64-1 цього Закону визначено порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною.

Тобто, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Цією статтею також чітко передбачені заходи, що застосовуються державним виконавцем у разі невиконання боржником рішення, а також дії виконавця при виконанні такого рішення.

Частиною 7 цієї статті визначено, що рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Такі ж дії передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Також ч. 6 ст. 26 Закону передбачено, що за рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

В подальшому здійснюється перевірка виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує чіткий порядок та встановлює обов`язок державного виконавця вчиняти виконавчі дії з примусового виконання судових рішень про встановлення побачення з дитиною, у порядку, встановленому ст. 63 цього Закону.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Іммобільяре Саффі проти Італії» (Case of Immobiliare Saffi v. Italy) наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що головним державним виконавцем Шемберко О.П. не враховано положення ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», а тому його дії щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Також одним із способів поновлення порушених прав з боку державного виконавця при проведенні виконавчих дій є визнання незаконною та скасування прийнятих ним рішень у межах виконавчого провадження, якими є постанова державного виконавця.

Таким чином, рішення державного виконавця Каньовського М.Р. щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання підлягає скасуванню.

Щодо вимоги стягувача про зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, то суд приходить до висновку, що в цій частині скарга не підлягає задоволенню, оскільки вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження згідно вимог Закону, належить до виключної компетенції державного виконавця, а тому в цій частині суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця у встановленому законодавством порядку розглянути питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 753/14098/20, виданого Дарницьким районним судом міста Києва 11.12.2020 року.

З огляду на наведене, скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 251, 259, 263-264, 268, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Каньовського М.Р., заінтересована особа ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Каньовського М.Р. щодо повернення на підставі повідомлення від 29 грудня 2020 року стягувачу виконавчого листа № 753/14098/20, виданого 11 грудня 2020 року Дарницьким районним судом м. Києва без прийняття до виконання.

Скасувати рішення у виді повідомлення від 29 грудня 2020 року, винесеного державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Каньовського М.Р. щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

В задоволенні іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 15.02.2021

Суддя: Комаревцева Л.В.