Справа № 185/1054/16-ц
Провадження № 2/185/878/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 червня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Головіна В.О., за участю секретаря Мерцалової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями та просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № ML-304/070/2008 в розмірі 1108605,05 гривень, стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № СL-304/004/2007 в розмірі 241114,69 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 20245,80 гривень.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час слухання справи, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі суду не надали.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, суд 04 травня 2016 року постановив заочне рішення у даній справі та задоволено позов у повному обсязі (а.с.64-66 т.1).

26 травня 2020 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 (а.с. № 38-39 т.1) надійшла заява про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.05.2016 року, в якій заявник посилався на те, що ОСОБА_3 не був присутнім в судовому засіданні, тому що не отримав повідомлення про розгляд справи. Також посилався на обставини, які на її думку, мають істотне значення для правильного вирішення справи (а.с.2-6 т.1).

В судовому засіданні представник заявника просила заяву задовольнити, додатково пояснила, що на час ухвалення судового рішення заявник перебував за межами України.

Представник відповідача ОСОБА_1 вимоги про перегляд заочного рішення також підтримала.

16 листопада 2020 р. суд дослідивши матеріали цивільної справи та доводи заявника прийшов до висновку, що заява про скасування заочного рішення суду підлягає задоволенню, та постановив ухвалу, якою скасував заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним зобов`язанням та призначив розгляд справи в загальному порядку.

В обґрунтування позовних вимог по тексту позовної заяви представник позивача посилався на те, що 21.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML-304/070/2008, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 51250,00 доларів США, порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат (далі Договір 1) (а.с.4-11 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.05.2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № SR-304/070/2008 року (а.с.12 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.05.2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № SR-304/070/2008/1року (а.с.13 т.1).

24.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СL-304/004/2007, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 21997,00 доларів США, порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат (далі Договір 2) (а.с.17-22 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 24.10.2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № SR-304/004/2007 року (а.с.23 т.1).

Як передбачає ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, при чому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Свої зобов`язання за кредитним договором Банк виконав в повному обсязі. Проте, на порушення умов Договору, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання, передбачені Договором.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.07.2012 року ПАТ «ОТП Банк» у відповідності ст. 512,514, 1077-1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та відповідачем ОСОБА_1 (а.с.27-35 т.1).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № ML-304/070/2008 від 21.05.2008 року станом на 11.11.2015 року заборгованість становить 1108605,05грн., з яких заборгованість по кредиту 45531,99 дол. США, що еквівалентно 1036308,09 грн., заборгованість по відсотках 3185,28 дол. США, що еквівалентно 72296,97 грн. (а.с.24 т.1).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-304/004/2007 від 24.10.2007 року станом на 13.11.2015 року заборгованість становить 241114,69 грн., з яких заборгованість по кредиту 10240,90 США еквівалент 234619,02 грн., заборгованість по відсоткам 283,53 дол. США, що еквівалентно 6495,67 грн. (а.с.25,26 т.1).

Враховуючи викладене, посилаючись на положення статей 533, 610, 612, 624, 625, 1048 та 1050 ЦК України, позивач просив суд стягнути станом на 11.11.2015 р. заборгованість відповідачів перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» разом за кредитними договорами у розмірі 1 349 719,74 грн.

Представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 25.01.2021р. подано відзив на позов (а.с.149-156 т.2 ), де остання зазначала, що у задоволенні позовної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суду слід відмовити в повному обсязі, оскільки згідно матеріалів справи та наданих позивачем доказів набуття права вимоги до відповідачів на підставі ст.ст. 512, 514 ЦК України був долучений, як підстава набуття права вимоги до відповідачів Договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-304/070/2008 (надалі - Кредитний договір-1) та за кредитним договором CL-304/004/2007 (надалі - Кредитний договір-2). Однак, відповідно до умов Договору купівлі-продажу кредитного портфелю (п.4.1. Договору) позивачем не було надано на підтвердження факту передачі Кредитного портфелю акт передачі документів, що повинен був бути підписаний в момент підписання цього Договору.

Також не було надано доказів виконання сторонами п. 4.2. Договору - якщо з умовами Договору комісії, одразу після отримання Кредитних договорів та підписання відповідного Акту передачі документів Покупець зобов`язується передати Кредитні договори Продавцю для цілей подальшого обслуговування Кредитного портфелю.

На думку представника Відповідача ОСОБА_1 позивачем не були надані до суду: договір комісії, акт передачі кредитних документів, а тому позивачем не доведена законності набуття права вимоги за кредитними договорами ОСОБА_1 та наявності підстав звернення до суду.

Також представник посилалась на вимоги п.3 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг) розглядаються як кредитна операція.

Позивачем по справі не було надано жодного доказу щодо сплати ним грошових коштів за право вимоги кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед ЗАТ «ОТП Банк», саме за Договорами кредиту та саме у розмірі заборгованості, визначеної позивачем.

Враховуючи викладене, посилаючись на положення ч.4 ст. 263 ЦПК України, правову позицію сформульовану Верховним Судом України у постанові від 01.02.2018 року у справі № 2-127/11 (провадження № 61-1648св17), постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.01.2020 року в справі № 916/2286/16 та на подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 910/16109/14 просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Також посилалась на невідповідність визначеної позивачем суми заборгованості за кредитними договорами та визначення заборгованості у іноземній валюті, що не відповідає діючим нормам законодавства та наведеним представником доказам щодо розміру заборгованості.

Представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 25.01.2021 р. подано відзив на позов (а.с. 160-162), де остання навела підстави відмови у задоволенні позовної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , як поручителя через припинення поруки.

Ухвалою суду від 26.04.2021 р. в задоволенні клопотання генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про залучення до участі у справі правонаступника позивача у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним зобов`язанням відмовлено з огляду на положення ст. 55 ЦПК України. Крім того, згідно зазначеного у клопотанні та долучених заявником доказів на підтвердження свого прохання - Договору факторингу № 5-09/18 від 26.09.2018 р., представником ТОВ «Вердикт Капітал» не було надано жодного належного доказу з якого можна було б з`ясувати суду чи були перераховані платежі за договором факторингу, чи складено акт приймання-передачі реєстру боржників відповідно до умов договору (а.с.202-221).

Ухвалою суду від 08.06.2021 р. в задоволенні повторного клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про залучення до участі у справі правонаступника позивача у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним зобов`язанням відмовлено з огляду на положення ст. 55 ЦПК України з аналогічних підстав зазначених в ухвалі суду від 26.04.2021 р. (а.с. 1-2 т.3).

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заперечень стосовно позову, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

04 лютого 2016 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с. 2-3 т.1).

В обґрунтування свого позову представник зазначив, що 21.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML-304/070/2008, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 51250,00 доларів США, порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат (далі Договір 1) (а.с.4-11 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.05.2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № SR-304/070/2008 року (а.с.12 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.05.2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № SR-304/070/2008/1року (а.с.13 т.1).

24.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СL-304/004/2007, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 21997,00 доларів США, порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат (далі Договір 2) (а.с.17-22 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 24.10.2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № SR-304/004/2007 року (а.с.23 т.1).

Як передбачає ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, при чому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Свої зобов`язання за кредитним договором Банк виконав в повному обсязі. Проте, на порушення умов Договору, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання, передбачені Договором.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.07.2012 року ПАТ «ОТП Банк» у відповідності ст..ст. 512,514, 1077-1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та відповідачем ОСОБА_1 (а.с.27-35 т.1).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № ML-304/070/2008 від 21.05.2008 року станом на 11.11.2015 року заборгованість становить 1108605,05грн., з яких заборгованість по кредиту 45531,99 дол. США, що еквівалентно 1036308,09 грн., заборгованість по відсотках 3185,28 дол. США, що еквівалентно 72296,97грн. (а.с.24 т.1).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-304/004/2007 від 24.10.2007 року станом на 13.11.2015 року заборгованість становить 241114,69 грн., з яких заборгованість по кредиту 10240,90 США еквівалент 234619,02 грн., заборгованість по відсоткам 283,53 дол. США, що еквівалентно 6495,67 грн. (а.с.25,26 т.1).

Враховуючи викладене, посилаючись на положення статей 533, 610, 612, 624, 625, 1048 та 1050 ЦК України, позивач просив суд стягнути станом на 11.11.2015 р. заборгованість відповідачів перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» разом за кредитними договорами у розмірі 1 349 719,74 грн.

Заявлені позовні вимоги позивач підтримав та просив їх задовольнити, проти розгляду справи за відсутності представника позивача не заперечував, просив розгляд справи проводити за його відсутності (а.с.222 т.2).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що до позову ані при подачі заяви до суду, ані у подальшому при розгляді справи представниками позивача не була надані належні та допустимі докази щодо належного виконання Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.07.2012 р. ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та набуття останнім права вимоги до боржників банку. Про що свідчить відсутність будь-яких доказів щодо сплати ним грошових коштів за право вимоги кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед ЗАТ «ОТП Банк», саме за Договорами кредиту та саме у розмірі заборгованості, визначеної позивачем.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 2-127/11 (провадження № 61-1648св17) зазначено, що «скориставшись правом на врегулювання відносин у договорі, первинний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в пункті 4.1. укладеного між ними договору визначено, що право власності на права вимоги, які відступаються за укладеним договором, вважається таким, що перейшло від клієнта (ПАТ «УкрСиббанк») до фактора (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») в день підписання акта приймання-передачі права вимоги, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Право вимагати від боржника виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав у фактора наступає після виконання ним зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Як встановлено судами та свідчать матеріали справи, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження виконання умов пунктом 3.1. договору, відповідно до якого фінансування за відступлені права вимоги надається фактором клієнту шляхом перерахування суми фінансування на рахунок клієнта двома платежами, суди зробили правильний висновок, що заявником не було належним чином доведено факт виникнення права вимоги, що відступається за укладеним договором. Сторони договору поставили три умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договором факторингу, що мають одночасно настати: укладення договору факторингу, підписання акта приймання-передачі права вимоги та сплата суми фінансування на рахунок клієнта. Враховуючи недоведеність заявником перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій були позбавленні правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до заінтересованої особи. Тягар доведення цих обставин у цьому провадженні покладається на заінтересовану особу, яка саме й звернулася із згаданими вимогами до суду, оскільки частиною третьою статті 10 ЦПК України та частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що «як встановлено судами, пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, пунктом 4.1.1 якого визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена на момент укладення договору. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за Договором. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14. З огляду на викладене, за відсутності відповідних доказів здійснення оплати за відступлене право вимоги, посилання Скаржника (підпункт 6.2) на те, що ціна Договору відступлення оплачена до моменту укладення цього Договору і цей пункт має обов`язкову силу для учасників відповідних цивільних правовідносин, Суд вважає необґрунтованим. Суд апеляційної інстанції критично оцінив пункт 4.1.1 Договору відступлення, згідно з яким ціна договору в повному обсязі сплачена Новим кредитором на час укладення Договору відступлення, тобто не визнав це положення достатнім доказом на підтвердження зазначеної обставини. Верховний Суд, розглядаючи справу в межах, визначених статтею 300 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Враховуючи викладене, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони її правонаступником».

Відсутність доказів належного відступлення права вимоги новому кредитору свідчить про не доведеність позивачем належного проведення відступлення права вимоги за кредитами відповідача ОСОБА_1 та наявності підстав звернення до суду.

Окрім іншого, суд погоджується з запереченнями представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 щодо того, що позивачем не було надано жодного доказу в якій валюті перейшли право вимоги до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» після укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю та на підставі чого й керуючись якими нормами закону набули права проведення розрахунку заборгованості у іноземній валюті.

Також суд погоджується із запереченнями представника Відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо неправомірності пред`явлення вимог до поручителів у даних кредитних правовідносинах посилаючись на останню практику Верховного Суду.

Згідно положень ч.4 ст. 559 ЦК України, чинній на час укладення договору поруки та реалізації банком права на дострокове стягнення кредиту, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

Такий висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

У пункті 2 кредитного договору від 21.05.2008 р. передбачений термін повернення кредиту, а пунктами 1.5.1 цього договору передбачено також обов`язок з погашення кредиту щомісячно у розміри та строки, визначені у Графіку Платежів.

Згідно наданого розрахунку (а.с.24 т.1), складеного позивачем станом на 11.11.2015 року, останній платіж було здійснено ОСОБА_1 26.07.2010 р.

Згідно наданого розрахунку (а.с.25 т.1), складеного позивачем станом на 13.11.2015 року, останній платіж було здійснено ОСОБА_1 27.04.2012 р.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальниця була зобов`язана згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання, що зазначено у пункті 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц.

Таким чином, сума заборгованості по кредитним договорам заявлена в позові не підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги не задоволено в повному обсязі, судові витрати у цій справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 76-81, 89, 141, 128-131, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ін. НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (ін.. НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () заборгованості за кредитним договором № ML-304/070/2008 у розмірі 1108605 гривень 05 копійок, стягнення солідарно з ОСОБА_1 (ін.. НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ін.. НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () заборгованість за кредитним договором № СL-304/004/2007 у розмірі 241114 гривень 69 копійок, та стягнення солідарно з ОСОБА_1 (ін.. НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ін.. НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (ін.. НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () судові витрати по справі у сумі 20 245 гривень 80 копійок - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В. О. Головін