Провадження № 2-о/369/44/21
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючого - судді -Усатова Д.Д.,

за участю секретаря - Житар А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства Юстиції України, Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій просить: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ОСОБА_1 посилається на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_2 , про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. Маючи намір прийняти спадщину, ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від померлого батька ОСОБА_2 .

За результатами розгляду звернення, державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2188/02-31 від 05 вересня 2020 року, якою заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 , у зв`язку з пропущенням строку подання заяви про прийняття спадщини.

Заявник зазначає, що на час смерті батька вона постійно проживала з ним в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і була зареєстрована за іншою адресою.

Ухвалою суду від 09.10.2020 р., відкрито провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства Юстиції України, Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та призначено справу до судового розгляду.

Представник заявника звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності..

Представники заінтересованих осіб, через канцелярію суду подали клопотання про розгляд заяви за їхньої відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, представників, врахувавши доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть № НОМЕР_2 від 09.10.2009 р. виданого виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 09.10.2009 року, актовий запис № 79.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

На випадок смерті ОСОБА_2 заповіту не залишив.

З матеріалів справи судом встановлено, що 05.09.2020р. від дочки спадкодавця, ОСОБА_1 , надійшла заява про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

05.09.2020 р. за вх. № 891/02-14 від дружини спадкодавця, ОСОБА_3 , надійшла заява про те, що спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , в установлений законом строк вона не прийняла, оскільки постійно не проживала та не була зареєстрована разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала, на спадщину не претендує, до суду за продовженням строку для прийняття спадщини не зверталася та звертатися наміру не має, а також не заперечує проти оформлення спадщини дочкою спадкодавця, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.09.2020 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Плющ Н.В. - ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки вона постійно не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подала заяву про прийняття спадщини.

Заявник при зверненні до суду посилалась на те, що ОСОБА_2 до дня своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що надано довідку Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району за номером 300 від 20 липня 2020 року. На час смерті її батька вона постійно проживала з ним в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і була зареєстрована за іншою адресою.

Так в 2005 році ОСОБА_1 влаштувалась працювати на посаду фельдшера училища до Київського училища професійної підготовки працівників міліції ГУ МВС України в місті Києві, у зв`язку з чим їй та колишньому чоловіку, також працівнику міліції, в 2007 році було надано місце в гуртожитку за адресою: м. Київ, пр-т Червонозоряний, 152-а та було змінено місце реєстрації з с. Білогородка на місце реєстрації в місті Києві.

Проте у зв`язку з сімейними обставинами, а саме з огляду на погіршення стану здоров`я, а саме в кінці 2007 року заявниця вимушена була проходити стаціонарне лікування внаслідок переривання вагітності та подальше відновнувальне лікування, а також у зв`язку з ущільненням кількості проживаючих в гуртожитку осіб, ОСОБА_1 фактично в гуртожитку не проживала і в 2008 році остаточно повернулась проживати в АДРЕСА_1 .

Факт проживання заявниці ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на час смерті її батька підтверджується зокрема довідкою за №685 від 10 жовтня 2016 року, виданою Білогородським сільським головою, з якої вбачається, що « ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 , із 1987 року по теперішній час без реєстрації».

Згідно довідки №408 від 16.09.2020 року вбачається, що дана довідка видана виконкомом Білогородської сільської ради ОСОБА_1 про те, що вона дійсно проживає в АДРЕСА_1 із 1984 року.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеним депутатом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району вбачається, що ОСОБА_1 з 1984 року по 2007 рік проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . З 2007 року по даний час ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою без реєстрації.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання заявника і навпаки не може бути доказом того, що заявник не проживав зі спадкодавцем, оскільки, сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Аналогічні позиції сформульовані у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17 та постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини на які вона посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 1216, 1218, 1219, 1220, 1268 ЦК України, ст.ст. 293, 315, 318, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д. Д. Усатов