Справа № 135/391/21
Провадження № 2/135/184/21
РІШЕННЯ

іменем України

11.06.2021 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Міронової Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, зазначивши, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 09.11.2020 (справа № 135/1160/20) присуджено стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в розмірі 2/9 частин всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.09.2020 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 виповнилось 14 років. І фактично не менше, ніж половину часу він проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідно до Акту обстеження умов проживання № 41 від 23.03.2021 проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 і встановлено, що санітарний стан квартири задовільний, в квартирі є окрема кімната для сина ОСОБА_4 , в якій знаходяться меблі та техніка, необхідні для його проживання та навчання. Крім того, в цьому акті зазначено, що з його слів та слів сина ОСОБА_4 встановлено, що син проживає з ним у вихідні, під час канікул, після уроків (з обіду до вечора), а також проживав під час дистанційного навчання. Таким чином, син ОСОБА_4 , проживає і з ним, і зі своєю матір`ю. При цьому із ним не менше 50% часу ніж з матір`ю відповідачем по справі. На момент винесення рішення Ладижинським міським судом Вінницької області від 09.11.2020 він був інвалідом загального захворювання 2 групи (по зору). З 17.11.2020 став інвалідом першої групи «Б» загального захворювання. Тобто погіршився його стан здоров`я. Його доходом є пенсія. Враховуючи вказані обставини, просив зменшити розмір аліментів з розміру 2/9 частин всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до розміру 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Анісімова А.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Додатково пояснили, що з часу винесення рішення суду значно погіршився стан здоров?я позивача, через що він отримав першу групу інвалідності. Також позивач зазначив, що єдиним його доходом є пенсія, розмір якої не залежить від групи його інвалідності. Вказав, що не відмовляється сплачувати аліменти, однак хоче також брати участь в утриманні сина та сам купувати сину одяг, продукти, окрім тих коштів, що сплачує як аліменти. При цьому вказав, що син значну частину часу проживає з ним.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, 09.06.2021 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, просить відмовити у їх задоволені.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження отримала 19.05.2021, що вбачається з поштового повідомлення. Відзив на позовну заяву подала до суду та направила позивачу для відома 09.06.2021.

Відповідно до ч.7 ст.178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ч.7 ст.178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Враховуючи викладене, оскільки відзив на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 подала з порушенням строків наданих для подання відзиву, тому суд не бере до уваги відзив відповідача ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з ким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 192 СУ України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні, а також значний час проживає разом із батьком в квартирі, де має окрему кімнату, в якій створені належні умови для його проживання та навчання.

З копії акту обстеження умов проживання №41 від 23.03.2021 вбачається, що працівниками відділу у справах дітей Ладижинської міської ради Вінницької області проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 і встановлено, що санітарний стан квартири задовільний, в квартирі є окрема кімната для сина ОСОБА_4 , в якій знаходяться меблі та техніка, необхідні для його проживання та навчання. Зазначено, зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 встановлено, що син проживає з батьком у вихідні, під час канікул, після уроків (з обіду до вечора), а також проживав під час дистанційного навчання взимку.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 09.11.2020 присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2/9 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.09.2020 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Під час винесення вказаного рішення судом було, зокрема, враховано, стан здоров`я ОСОБА_1 , наявність в нього 2 групи інвалідності.

На даний час судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не працює, отримує пенсію по інвалідності. Має першу «Б» (по зору) групу інвалідності.

З часу винесення судом рішення про стягнення з позивача аліментів на дитину стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився, йому було встановлено першу групу «Б» (по зору) інвалідності довічно.

Відтак, судом встановлено, що стан здоров`я платника аліментів погіршився, що є обставиною, яка враховується судом при визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України.

Зважаючи на викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_1 частково доведено наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються на дитину до розміру 2/11 частин всіх видів доходу позивача.

Разом з тим, оцінюючи доводи та вимоги позивача, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання коштів, необхідних для життєдіяльності дитини, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримуються обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Тому, те що ОСОБА_1 має групу інвалідності не перешкоджає утримувати неповнолітню дитину та сплачувати на утримання сина аліменти в розмірі, який був визначений за даним рішенням суду. Відтак, суд не вбачає можливості для задоволення позову та стягнення мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, що становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як про це просить позивач.

Тому суд вважає, що розмір стягуваних аліментів має бути зменшений, враховуючи стан здоров`я платника аліментів, однак такий розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому, визначаючи новий розмір аліментів, які має сплачувати батько, судом враховано таке.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Положеннями ч. 1 ст. 18, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дитини вікoм з 6 до 18 років з 01 січня 2021 року становить 2395 грн, на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину мінімально необхідного для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Враховуючи, що позивачем наведено обставини щодо наявності підстав зміни розміру стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 щодо зменшення розміру аліментів, підлягає частковому задоволенню, так як обставини, на які посилається позивач, частково підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, дослідженими судом.

Разом з тим, сам розмір аліментів, до якого позивач просить зменшити їх виплату, а саме 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є недостатньо вмотивованим.

Суд критично оцінює твердження позивача про необхідність зменшення розміру аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, саме лише у зв?язку з тим, що погіршився його стан здоров`я.

Оскільки позивач не довів, що з погіршенням стану здоров`я істотно погіршився і його матеріальний стан, що не перешкоджає утримувати неповнолітню дитину та сплачувати на його утримання аліменти в розмірі визначеному судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на дитину, підлягає частковому задоволенню, і аліменти необхідно визначити в розмірі 2/11 частини його доходу на утримання дитини.

В такому разі розмір аліментів в грошовому виразі перевищуватиме 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно до його віку, тобто перевищуватиме мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, визначений положеннями ч. 2 ст. 182 СК України. Оскільки судом встановлено достатній розмір доходу платника аліментів як для свого утримання, так і для утримання дитини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 180 184, 185, 192 СК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 258-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, визначених за рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 09.11.2020, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) аліменти на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на неповнолітню дитину ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в розмірі 2/11 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Повний тект рішення виготовлено 16.06.2021.

Суддя