Справа № 703/945/21
24 червня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Опалинської О.П.
при секретарі Холодняк Л.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Про вказані вище обставини позивачу стало відомо після того як вона з`явилась до державного виконавця Смілянського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Бабіченка I.JI на письмову вимогу останнього від 15 березня 2021 року. Раніше стягувачем - АТ «Альфа-Банк» чи його попередником - ПАТ «Укрсоцбанк», оскаржуваний виконавчий напис не був жодного разу пред`явлений до примусового виконання до органів Державної виконавчої служби чи до приватних виконавців.
Позивач вказує, що дійсно 13 червня 2008 року між нею та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого був ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 895/03-021-104, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 112000 доларів США зі сплатою не пізніше 13-го числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі 1509,32 доларів США, що включає заборгованість за кредитом та відсотками, з кінцевим строком дії до 12 травня 2023 року включно.
На забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого був ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 13 червня 2008 року укладено договір поруки, за умовами якого в разі невиконання позичальником ОСОБА_1 у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором, поручитель ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу).
Крім того, 13 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого був ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № ІД 895/03-021-104, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90,6 кв. м.
13 січня 2011 року ОСОБА_1 отримала письмову вимогу ПАТ «Укрсоцбанк» від 06 січня 2011 року про повне дострокове повернення строкової та простроченої заборгованості за кредитом та відсотками за користування коштами у зв`язку з наявною заборгованістю по сплаті кредиту.
Оскільки вимогу банку про дострокове повернення кредитних коштів позивач отримала 13 січня 2011 року, а тому за визначенням пункту 3.2.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через тридцять днів, тобто з 14 лютого 2011 року.
Не зважаючи на це, 06 листопада 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 895/03-021-104 від 13 червня 2008 року.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року у цивільній справі №703/6089/14-ц, залишеним у силі постановою Верховного Суду України від 05 липня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 895/03-021-104 від 13 червня 2008 року.

При цьому, Верховний Суд України у вказаній постанові від 05 липня 2017 року, зазначив, що після спливу 30 днів від дня отримання ОСОБА_1 письмової вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про повне дострокове повернення строкової та простроченої заборгованості за кредитом та відсотками за користування коштами у зв`язку з наявною заборгованістю по сплаті кредиту № 895/03-021-104 від 13 червня 2008 року, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на вказаному кредитному договорі, зокрема, щодо нарахування відсотків та комісії, тобто з 14 лютого 2011 року.

Таким чином, позивач вказує, що після закінчення строку кредитного договору, тобто з 14 лютого 2011року, ПАТ «Укрсоцбанк» та його правонаступник не мали права нараховувати проценти згідно умов вказаного кредитного договору, а мали право лише на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Натомість, як зауважує позивач, з оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що заборгованість за процентами виникла у період часу із 01 січня 2015 року по 12 вересня 2017 року, тобто після закінчення дії строку кредитного договору внаслідок його дострокового припинення з ініціативи ПАТ «Укрсоцбанк».

Відтак, позивач вважає, що приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А., всупереч вимогам чинного законодавства та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, стягнув із неї заборгованість за процентами, що розрахована на підставі умов кредитного договору від 13 червня 2008 року, який припинив свою дію понад як 6 років тому, при цьому нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

На підставі викладених обставин, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А, зареєстрований в реєстрі за № 25222, про стягнення з неї на користь АТ «Альфа-Банк» грошових коштів у сумі 194 167,70 доларів США у рахунок погашення боргу за кредитним договором №895/03-021-104 від 13 червня 2008 року.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився хоча про день і час розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином, що підтверджується матеріалами поштової кореспонденції про вручення поштових відправлень.

3-тя особа: приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А. в судове засідання також не з`явився, хоча про день і час розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином, про що свідчать матеріали, направлені останнім на виконання ухвали суду від 25 березня 2021 року про витребування документів, що стали підставою до вчинення виконавчого напису №25222 від 31 жовтня 2017 року. Так, приватний нотаріус Чуловський В.А. надав відповідь, що документи, на підставі яких вчинялись виконавчі написи у 2017 році знищені за закінченням терміну зберігання. При цьому приватний нотаріус Чуловський В.А. відзиву на позов не надав та не висловив позицію, щодо можливості розгляду справи у його відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Смілянського РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Бабіченка І.Л. від 15 березня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 64753447 з виконання виконавчого напису № 25222 виданого 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 5389318 гривень 68 копійок (а.с. 17).

Вказане виконавче провадження відкрито на підставі заяви стягувача АТ «Альфа-Банк» від 12 серпня 2020 року, зареєстрованої за вхідним № 481 від 08 березня 2021 року (а.с. 15).

Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. виданого 31 жовтня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за № 25222 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є AT «Альфа-Банк», стягнуто заборгованість за кредитним договором №895/03-021-104 від 13 червня 2008 року, яка виникла у період з 01 січня 2015 року по 12 вересня 2017 року у загальному розмірі 194 167,70 доларів США, з яких: 73 735,66 доларів США - строкова заборгованість, 29903,12 доларів США - прострочена заборгованість, 1164,28 доларів США - строкова заборгованість по нарахованих відсотках, 85092,54 доларів США - прострочена заборгованість по нарахованих відсотках, 41,74 доларів США - строкова заборгованість по нарахованих комісіях та 4200,36 доларів США - прострочена заборгованість по нарахованих комісіях (а.с. 9).

Разом з тим, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Так, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року у цивільній справі №703/6089/14-ц, залишеним у силі постановою Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 895/03-021-104 від 13 червня 2008 року в зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності (а.с. 11-14).

Як вбачається із постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року 13 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого був ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 895/03-021-104, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 112000 доларів США зі сплатою щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 1509,32 доларів США, що включає заборгованість за кредитом і відсотками та кінцевим строком дії до 12 травня 2023 року включно.

На забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором 13 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого був ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки. Крім того, 13 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого був ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № ІД 895/03-021-104, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90,6 кв.м.

06 січня 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до ОСОБА_1 з відповідною письмовою вимогою про повне дострокове повернення строкової та простроченої заборгованості за кредитом та відсотками за користування коштами у зв`язку з наявною заборгованістю по сплаті кредиту, яку вона отримала 13 січня 2011 року.

Згідно з пунктом 3.2.5 кредитного договору у разі порушення позичальником зобов`язань, зазначених у пунктах 3.3.3-3.3.16, а також у разі порушення позичальником або майновим поручителем обов`язків, встановлених пунктом 1.3 кредитного договору, за письмовим повідомленням кредитора до позичальника банк має право в односторонньому порядку розірвати кредитний договір, внаслідок чого позичальник достроково протягом 30 днів від дня отримання відповідної письмової вимоги кредитора зобов`язаний виконати усі зобов`язання за договором, а саме щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки та відшкодування збитків.

Оскільки вимогу банку про дострокове повернення кредитних коштів ОСОБА_1 отримала 13 січня 2011 року, а тому за визначенням пункту 3.2.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через тридцять днів, тобто з 14 лютого 2011 року.

Вищевказані факти встановлені постановою Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №703/6089/14-ц, а тому згідно положень ч. 4 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Таким чином, після спливу 30 днів від дня отримання ОСОБА_1 письмової вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про повне дострокове повернення строкової та простроченої заборгованості за кредитом та відсотками за користування коштами у зв`язку з наявною заборгованістю по сплаті кредиту № 895/03-021-104 від 13 червня 2008 року, тобто з 14 лютого 2011 року, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на вказаному кредитному договорі, зокрема, щодо нарахування відсотків та комісії.

Саме такі висновки зроблено Верховнм Судом України у постанові від 05 липня 2017 року, якою рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року, в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 895/03-021-104 від 13 червня 2008 року, залишено в силі.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія.

Згідно з ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи необхідно встановити, чи надано банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Як вбачається з матеріалів справи нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.

Так, пунктом 2 Переліку, на який посилається приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А. у вступній частині оскаржуваного виконавчого напису, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного виконавчого напису, то стягнутий із ОСОБА_1 розмір боргу виник лише за період з 01 січня 2015 року по 12 вересня 2017 року, хоча кредитний договір був укладений 13 червня 2008 року, тобто понад 6 років до початкової дати виникнення боргу, а також у виконавчому написі не зазначено, коли конкретно настав строк платежу згідно кредитного договору.

Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або надання письмової згоди.

При цьому ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, права та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Разом з тим, нотаріусом не з`ясовано, чи не пропущено банком строк звернення за виконавчим написом та не встановлено коли було здійснено останню оплату по кредиту.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіку погашення) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Разом з тим, будь яких доказів, на підтвердження здійснення боржником останньої проплати по кредиту відповідачем суду не надано. Крім того, є незрозумілим, яким чином позивач міг порушити умови кредитного договору з моменту його укладення.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не встановив дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання виконавчого напису з часу настання у банку права на звернення з такою вимогою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, відтак відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 908 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.16, 18, 257 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 76, 79, 80, 81, 89, 76-81, 133, 137, 141, 223, 247, 263-265, 273, 280 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5, Узагальненням судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

вирішив:

Позові вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 25222, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» грошових коштів у сумі 194 167,70 доларів США у рахунок погашення боргу за кредитним договором №895/03-021-104 від 13 червня 2008 року - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк», юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ - 23494714 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом 30 днів з дня його отримання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в 30-денний строк з дня його проголошенняшляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом 30 днів з дня його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ - 23494714.

3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Чуловський Володимир Анатолійович, юридична адреса: АДРЕСА_3 .

Головуючий О.П.Опалинська