Справа №2012/2-358/11
Провадження №6/639/95/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Безбородько І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Розтоцького Дмитра Петровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Розтоцький Дмитро Петрович із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 .

Своє подання головний державний виконавець обґрунтовує наступним.

На примусовому виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження № 49455311 про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» у розмірі 1 007 858,12 грн.

20.11.2015 року до відділу для примусового виконання надійшов виконавчий лист № 2-358М1 від 16.06.2011 виданий Жовтневим районним судом міста Харків про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості на користь Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват банк» у розмірі 1 007 858,12 грн.

23.11.2015 року державним виконавцем відділу Хомік В.В. відкрито виконавче провадження № 49455311 на підставі ст.. 3, 4, 24, 25, 26; 27 Закону України «Про виконавче провадження», копії якої направлено сторонам.

14.07.2016 року державним виконавцем відділу винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

21.10.2019 року державним виконавцем відділу керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 55 Бюджетного кодексу України винесена постанова про арешт коштів боржника № 49455311, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 1 108 743, 93 грн., що містяться на рахунках АТ КБ «ПРИВАТБАНК», крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та крім видатків соціального забезпечення передбачених статтею 55 Бюджетного кодексу України. Копії постанови направлено сторонам до відома та на виконання до вищевказаних банківських установ за електронним цифровим підписом.

Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» постанову повернуто без виконання, у зв`язку з відсутністю рахунків боржника.

01.07.2020 року державним виконавцем відділу керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 55 Бюджетного кодексу України винесена постанова про арешт коштів боржника № 49455311, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, 1 108 743,93 грн., що містяться на рахунках АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «Універсал Банк», крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та крім видатків соціального . забезпечення передбачених статтею 55 Бюджетного кодексу України. Копії постанови направлено сторонам до відома та на виконання до вищевказаних банківських установ за електронним цифровим підписом.

Згідно відповіді АТ «Універсал Банк» від 01.07.2020 року арешт накладений на грошові кошти.

Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 01.07.2020 постанову повернуто без виконання, у зв`язку з відсутністю рахунків боржника,

02.06.2021 року державним виконавцем відділу керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче . провадження», статтею 55 Бюджетного кодексу України винесена постанова про арешт коштів боржника № 49455311, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, 1 108 743,93 грн., що містяться на рахунках АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «Універсал Банк», АТ «ТАСкомбанк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ КБ «ПроКредит Банк», АТ «ОКСІ банк», Акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Львів», крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та крім видатків, соціального забезпечення передбачених статтею 55 Бюджетного кодексу України. Копії постанови направлено сторонам до відома та на виконання до вищевказаних банківських установ за електронним цифровим підписом.

Всі інші постанови повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю рахунків боржника.

Згідно довідки МВС транспортні засоби на праві власності боржнику не належать.

Згідно відповіді ПФУ боржник офіційно не працює.

Таким чином, станом на 02.06.2021 р. залишок заборгованості за виконавчим провадженням становить 1 007 858,12грн.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України нових рахунків у банківських установах боржником не відкрито.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у боржнику не належить нерухоме майно на праві власності.

11.03.2021 року державним виконавцем направлено запит за електронним цифровим підписом до Державної прикордонної служби щодо перетину Державного кордону України боржником ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Державної прикордонної служби вбачається, що боржник ОСОБА_1 у період з 26.12.2015 р. по 23.02.2020 р. перетинав Державний кордон України.

Враховуючи викладене, а також те, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, головний державний виконавець і вимушений був звернутися до суду з вказаним поданням.

Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Розтоцький Д.П., в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд подання у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом було встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа №2012/2-358/11 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт-Прінт» про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 січня 2011 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт-Прінт» про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт-Прінт» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1 007 858, 12 грн. в якості боргу по кредитному договору, процентів за користування кредитом і пені за порушення строків виконання зобов`язань.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 566, 68 грн. в якості відшкодування судових витрат по оплаті судового збору і 40, 00 грн. в якості понесених позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнуто з ОСОБА_2 і Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт-Прінт» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 566, 66 грн. з кожного в якості відшкодування судових витрат по оплаті судового збору і по 40, 00 грн. в якості понесених позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді належної останньому нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 119, 9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та була передана в іпотеку згідно укладеного між сторонами 25 лютого 2008 року іпотечного договору відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог. (а.с. 1, 2-3)

На теперішній час, на примусовому виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження № 49455311 про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» у розмірі 1 007 858,12 грн. (а.с. 24-25)

Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Розтоцький Д.П. у своєму поданні зазначає, що 20.11.2015 року до відділу для примусового виконання надійшов виконавчий лист № 2-358М1 від 16.06.2011 виданий Жовтневим районним судом міста Харків про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості на користь Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват банк» у розмірі 1 007 858,12 грн.

23.11.2015 року державним виконавцем відділу Хомік В.В. відкрито виконавче провадження № 49455311 на підставі ст. 3, 4, 24, 25, 26; 27 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесено відповідну постанову.

14.07.2016 року державним виконавцем відділу винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

21.10.2019 року державним виконавцем відділу керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 55 Бюджетного кодексу України винесена постанова про арешт коштів боржника № 49455311, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 1 108 743, 93 грн., що містяться на рахунках АТ КБ «ПРИВАТБАНК», крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та крім видатків соціального забезпечення передбачених статтею 55 Бюджетного кодексу України. Копії постанови направлено сторонам до відома та на виконання до вищевказаних банківських установ за електронним цифровим підписом.

Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» постанову повернуто без виконання, у зв`язку з відсутністю рахунків боржника.

01.07.2020 року державним виконавцем відділу керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 55 Бюджетного кодексу України винесена постанова про арешт коштів боржника № 49455311, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, 1 108 743,93 грн., що містяться на рахунках АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «Універсал Банк», крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та крім видатків соціального . забезпечення передбачених статтею 55 Бюджетного кодексу України. Копії постанови направлено сторонам до відома та на виконання до вищевказаних банківських установ за електронним цифровим підписом.

Згідно відповіді АТ «Універсал Банк» від 01.07.2020 року арешт накладений на грошові кошти.

Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 01.07.2020 постанову повернуто без виконання, у зв`язку з відсутністю рахунків боржника,

02.06.2021 року державним виконавцем відділу керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче . провадження», статтею 55 Бюджетного кодексу України винесена постанова про арешт коштів боржника № 49455311, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, 1 108 743,93 грн., що містяться на рахунках АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «Універсал Банк», АТ «ТАСкомбанк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ КБ «ПроКредит Банк», АТ «ОКСІ банк», Акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Львів», крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та крім видатків, соціального забезпечення передбачених статтею 55 Бюджетного кодексу України. Копії постанови направлено сторонам до відома та на виконання до вищевказаних банківських установ за електронним цифровим підписом.

Всі інші постанови повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю рахунків боржника.

Згідно довідки МВС транспортні засоби на праві власності боржнику не належать.

Згідно відповіді ПФУ боржник офіційно не працює.

Таким чином, станом на 02.06.2021 р. залишок заборгованості за виконавчим провадженням становить 1 007 858,12грн.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України нових рахунків у банківських установах боржником не відкрито.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у боржнику не належить нерухоме майно на праві власності.

11.03.2021 року державним виконавцем направлено запит за електронним цифровим підписом до Державної прикордонної служби щодо перетину Державного кордону України боржником ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Державної прикордонної служби вбачається, що боржник ОСОБА_1 у період з 26.12.2015 р. по 23.02.2020 р. перетинав Державний кордон України.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В свою чергу, всупереч зазначеним положенням закону, матеріали подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Розтоцького Д.П. не містять у собі копій зазначених у поданні постанов та відомостей щодо ходу виконавчого провадження на які посилається головний державний виконавець.

В матеріалах подання міститься лише постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2015 року, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.10.2017 року та відомості щодо перетинання боржником державного кордону. (а.с. 26, 27-28, 29-31)

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Частина 1 статті 153 ЦПК України, до якої відсилає частина 2 статті 441 ЦПК України, регламентуючи порядок вирішення подання державного виконавця про застосування тимчасового обмеження фізичної особи боржника у праві виїзду за межі України, передбачає, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Законом передбачено стислий строк (негайно, згідно ч.4 ст.441 ЦПК) для вирішення поставленого у поданні державного (приватного) виконавця питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а відтак саме на державного (приватного) виконавця законом покладено обов`язок надати суду для ухвалення відповідного судового рішення про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України достатній обсяг належних та допустимих доказів для постановлення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Заявник в свої доводах посилається на положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Отже, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

В статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон, зокрема якщо боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 № 512/5, містить окремий розділ XІІІ «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну», в якому передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду.

Відповідно до приписів вище вказаної Інструкції встановлено, що подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань. До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов`язань боржником, а також інформацію про перетинання боржником державного кордону України. Крім того, копії документів, що додаються до подання мають бути належним чином засвідчені.

Як вбачається з матеріалів справи, до подання державним виконавцем не додано жодного документу, який би вказував на факт ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Тобто, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

З огляду на матеріали справи, не можливо зробити висновок щодо повноти вчинення виконавчих дій, натомість вбачається відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи не містяться беззаперечні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки щодо невиконання боржником зобов`язання через виїзд до іншої країни, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів третьої особи без вжиття таких заходів обмеження боржника у праві виїзду за межі України не містяться в матеріалах справи та не вбачаються в письмових доводах заявника.

З огляду на викладене можна зробити висновок про необґрунтованість подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Розтоцького Дмитра Петровича через недоведеність обставин, на які посилається заявник. Тобто, останній не обґрунтував необхідність вжиття заходів щодо обмеження боржника у праві виїзду відповідно до встановленого законодавством порядку, не вказав в чому полягає очевидна небезпека залишення країни боржником та ухилення останнього від виконання обов`язків покладених на нього судовим рішенням.

За змістом ст.441 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця будується на активній позиції заявника щодо обґрунтування заявлених вимог, оскільки саме він зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Проаналізувавши викладене, а також оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судом. Крім того, відсутні докази про вжиття державним виконавцем будь-яких заходів щодо розшуку та встановлення іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Розтоцького Дмитра Петровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 76, 153, 441 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Розтоцького Дмитра Петровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 29.06.2021 року

Суддя В.В. Труханович