Провадження №22-ц/812/374/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №488/3221/16-ц за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 18 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Лазаревої Г.М. в приміщенні того ж суду, за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи Автогаражного кооператива «Авіатор»

про визнання права власності на гараж,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на гараж.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є вона. За життя ОСОБА_3 не оформив правовстановлюючі документи на побудований ним у 1977 році гараж № НОМЕР_1 в АГК «Авіатор» за адресою вул. Вокзальна, буд. 1, м.Миколаїв. Після смерті чоловіка вона звернулась до керівництва АГК «Авіатор» для оформлення права власності на гараж та дізналась, що гараж передано у власність ОСОБА_1 у 2014 році та виписано свідоцтво про право власності в середині кооперативу, оскільки ОСОБА_1 переконав керівництво кооперативу про те, що власники гаражу померли. З 2001 року ОСОБА_1 за домовленістю з її чоловіком орендував гараж та сплачував членські внески за цей час.

Враховуючи викладене, та те, що ОСОБА_1 незаконно заволодів гаражем, позивачка просила визнати за нею право власності на гараж № НОМЕР_1 , побудований в АГК «Авіатор», який розташований в м. Миколаїв, вул. Вокзальна, буд.1, користувачем якого був її померлий чоловік, стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 18 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суд мотивував тим, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає таким вимогам.

Так, з матеріалів справи, вбачається, що позивачка ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 1971 року (а.с. 5). ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_3 помер, про що 27 серпня 2015 року Виконавчим комітетом Лоцкінської сільської ради Баштанського району Миколаївської області видано відповідне свідоцтво (а.с.5,6).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 квітня 2016 року, виданого державним нотаріусом Баштанської державної нотаріальної контори Миколаївської області Гоцуляк С.С. на підставі статі 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина - позивачка ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованого в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер :02:000:0550 (а.с.139).

За життя чоловік позивачки ОСОБА_3 був членом автокооперативу «Авіатор», ним сплачувалися членські внески та було побудовано гараж в 1977 році за № 136, що підтверджується відповідними довідками Автогаражного кооперативу «Авіатор» (а.с. 7-9, 12, 13).

За період з 2001 року по 2013 рік вказаним гаражем за №136 користувався та сплачував членські внески відповідач ОСОБА_1 , якому Автогаражним кооперативом «Авіатор» видано у 2014 році свідоцтво про право власності, в якому зазначено, що ОСОБА_1 є членом автокооперативу та володіє автогаражем № НОМЕР_1 (а.с. 7, 38).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивачка посилалася на те, що її чоловік помер 2015 році, за життя в 1977 році побудував гараж № НОМЕР_1 у АГК «Авіатор», однак правовстановлюючі документи на гараж не оформив. ОСОБА_4 орендував вказаний гараж з 2001 року за усною домовленістю з чоловіком позивачки та за це сплачував членські внески. В 2014 році ОСОБА_4 шляхом обману незаконно заволодів гаражем чим спричинив позивачці матеріальну та моральну шкоду, в зв`язку з чим просила визнати право власності на спірний гараж.

Районний суд вирішуючи даний спір, визначив характер спірних правовідносин як правовідносини, які виникли в зв`язку із правом позивачки ОСОБА_2 на спадкування гаражу в АГК «Авіатор» після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 .

Так, розглянувши спір по суті та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що доказуванню в даній справі належить час будівництва спірного гаражу та оформлення на нього технічного паспорту, якщо його збудовано до 05 серпня 1992 року, проте, оскільки в матеріалах справи відсутній технічний паспорт на спірний гараж, відсутня довідка про членство ОСОБА_3 в АГК «Авіатор», відсутні данні приналежності та цільового призначення земельної ділянки на якій збудовано гараж, тому в зв`язку з недоведеністю позовних вимог в їх задоволенні відмовлено.

Аналіз апеляційної скарги свідчить, що вказане судове рішення оскаржуються, з тих підстав, що позивачка вважає відмову в задоволенні позову про визнання права власності на спірний гараж в порядку спадкування неправомірною, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а заявлені нею вимоги є доведеними належними доказами у справі. Щодо правильності визначення судом характеру спірних правовідносин апеляційна скарга не містить заперечень.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Статтею 48 ЦПК України свідчить, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава, таким чином належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 189 ЦПК України, завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження".

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині першій статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У справі, що переглядається, орган місцевого самоврядування до участі у справі не залучено, позовних вимог ОСОБА_2 до органу місцевого самоврядування не заявила, клопотань про залучення органу місцевого самоврядування до участі у справі як співвідповідача не заявляла.

За таких обставин, суд зробив необґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом на гараж № НОМЕР_1 розташований на території АГК "Авіатор»", розташований по вул. Вокзальній № 1 в м. Миколаєві.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржуване рішення районного суду змінити в частині його правового обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірний гараж.

В той же час районний суд, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, вірно послався на те, що вони не підлягають задоволенню, як такі, що є похідними від вимог про визнання права власності заявлених до ОСОБА_1 . Крім того, останній за викладеним висновком в даній постанові не є належним відповідачем.

Враховуючи наведене, в частині відмови в задоволенні позову про визнання права власності на спірний гараж та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги з приводу доведеності виникнення права власності у позивачки на спірне майно в порядку спадкування після смерті її чоловіка, не заслуговують на увагу з наведених вище причин.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 18 грудня 2020 року змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 18 лютого 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова