Справа № 296/8606/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № б/н від 29.08.2011 року в сумі 12287,63 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.08.2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальнику було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, унаслідок чого станом на 10 вересня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 12287,63 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 11520,87 грн. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 766,76 грн.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 16.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с.71).

22.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 , згідно якого остання просить застосувати по цивільній справі №296/8606/20 позовну давність та відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що її борг перед банком відсутній, оскільки нею за період з 25.09.2017 року по 21.06.2019 року було сплачено 15005,23 грн.(а.с.92-93).

29.03.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника АТ КБ «Приватбанк» - Меркулової В.В., згідно якої остання просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Також вказала, що відповідачем було підписано анкету-заяву від 29.08.2011 року, згідно якої остання погодилася, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто відповідачем та з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розмір комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу. Разом з тим, у виписці з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором, а виписка з банківського рахунку місить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Щодо строку позовної давності, то відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього дня календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 05.2019 року. позивач звернувся до з позовом до відповідача 06.10.2020 року, тобто до спливу строку позовної давності (а.с.120-123).

07.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 , згідно якого остання просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог та пропуску строку позовної давності. Відповідач зазначає, що матеріали цивільної справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Умов та Правил вона ознайомилась і погодилась, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати простроченого тіла кредиту. Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року. При застосування строку позовної давності просила врахувати позицію Великої Плати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, а також вказує, що оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати відсотків до 27 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальником щомісячних платежів. Відтак, за неведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення (а.с.166-167).

21.04.2021 року на адресу суду надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 , в якому остання виклала обставини аналогічні її заявам від 22.02.2021 та від 07.04.2021 року (а.с.176-178).

26.04.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника АТ КБ «Приватбанк» - Меркулової В.В., в якій остання виклала обставини аналогічні її заяві від 29.03.2021 року (а.с.179-184).

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позові та відзиві.

Відповідач та її адвокат в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 29 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», укладений кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з отриманням платіжної картки (а.с.19).

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду і Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 20-34).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

При розгляді даного спору суд враховує, що у постанові від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Відповідач підписав анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду. Отже, їх можна розцінювати як складову невід`ємну частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 серпня 2011 року (а.с.19-20).

Разом із тим, відсутні підстави вважати Умови та Правила надання банківських послуг є частиною кредитного договору, оскільки цей документ не містить підпису ОСОБА_1 (а.с.21-34).

Отже, суд відхиляє доводи позивача щодо укладання договору з відповідачем шляхом приєднання до Умов, Тарифів та Правил надання банком послуг виходячи з правових висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у постанові №342/180/17 від 03.07.2019р.

Також суд не бере до уваги посилання позивача на довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка також підписана ОСОБА_1 оскільки така довідка неналежної якості, що не дозволяє її прочитати та зрозуміти її зміст, зокрема щодо умов кредитування (а.с. 20). А тому суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що з довідки чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розмір комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу. Крім того, розрахунок процентів проведено позивачем виходячи зі ставки 42% річних.

Отже, позивачем доведено факт укладання кредитного договору, активне користування кредитними коштами відповідачем, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 29.08.11 по 01.03.2020 (а.с. 35-64), а також заборгованість по тілу кредиту в сумі 11520,87грн.

Вбачається, що відповідач просить застосувати строк позовної давності, при цьому вказує, що станом на 12.09.17р. борг з урахуванням строків позовної давності становить 8375,98грн. Оскільки, за вказаний період до моменту звернення з позовом відповідачем було сплачено 15005,23грн. на погашення кредиту, сума боргу взагалі відсутня.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки з банківської виписки по особовому рахунку вбачається, що з 12.09.17р. відповідач продовжувала використовувати кредитні кошти, зокрема знімала готівку, здійснювала розрахунки карткою за придбані товари та послуги. Вказані операції не відображені в розрахунку відповідача (а.с. 176-178).

Крім того, суд не погоджується з відповідачем щодо обрахунку строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, які суд має враховувати на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, які викладені у постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тут слід наголосити, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Вбачається, що умови договору, які підписані відповідачем не містять строків погашення боргу, разом з тим, з розрахунку позивача вбачається, що нарахування (формування) боргу та погашення боргу відбувалося щомісячно, що не заперечується сторонами.

Тому, позивач кожного місяця міг довідатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з позовом звернувся 06.10.2020р. (накладна експрес доставки а.с. 66), таким чином трирічний строк позовної давності по черговому щомісячному плетежу розпочав свій перебіг з 06.10.2020р. А оскільки погашення кредиту відбувалася щомісяця, при розрахунку слід виходити із заборгованості, яка склалася на 30.09.2017р. - останній день місяця, в якому відбувалася нарахування (сплата) кредиту.

З розрахунку позивача вбачається, що станом на 30 вересня 2017 загальних борг по щомісячних платежах по тілу кредиту становив 7980грн. (а.с. 152).

Таким чином, вказана заборгованість заявлена за межами строку позовної давності, а тому в її стягненні слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Сума, яка заявлена в межах строку позовної давності та підлягає стягненню становить 3540,87грн. (11520,87грн (заборгованість по тілу кредиту за увесь період) - 7980грн. (заборгованість по тілу кредиту, яка виникла станом на 30.09.2017р.) = 3540,87грн.)

Слід зазначити, що незважаючи на те, що відповідачем проводилось погашення боргу, в т.ч. нарахованих відсотків та тіла кредиту, суд не вбачає підстав для зарахування сплачених коштів в рахунок погашення тіла кредиту, оскільки такий спосіб не відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 04.12.2019 року (справа №357/4626/17) про те, що сплачені відповідачем кошти можуть вважатися такими, що сплачені на погашення тіла кредиту, лише за умови наявності доказів, які б свідчили про обґрунтованість зарахування таких сум за заявою сторони саме на погашення тіла кредиту, чи на наявність таких узгоджених сторонами умов укладеного кредитного договору, оскільки зарахування зустрічних вимог згідно частини другої статті 601 ЦК України може здійснюватись лише за заявою однієї із сторін.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України у розмірі 766,76 грн. з відсоткової ставки 84,0 % за період з 01.02.2020 до 29.02.2020 року посилався на пункт 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, який передбачає, що у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0 % для картки «Універсальна голд».

В анкеті-заяві, яку підписав відповідач, можливість нарахування відсотків за ставкою 84,0 % на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України не визначена.

Таким чином, беручи до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19), оскільки договір укладений сторонами у цій справі не містить умов про розмір процентів, який зобов`язаний сплатити відповідач на вимогу позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання, вимога позивача про стягнення таких відсотків зі ставкою 84,0 %, неузгодженої із ОСОБА_2 , є необґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.08.2011 року, а саме борг по тілу кредиту у сумі 3540грн. 87 коп.

В задоволенні позову в частині стягнення боргу по решті тіла кредиту слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а в частині стягнення відсотків нарахованих в розмірі 84,0% річних згідно ст 625 ЦК України слід відмовити за безпідставністю.

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на позицію Верховного суду, оскільки вона викладена в постановах, які приймалися раніше, ніж постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,72 грн., пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-91, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 29.08.2011 року в сумі 3540грн. 87 коп. (тіло кредиту).

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" суму сплаченого судового збору у розмірі 605,72 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: АТ КБ "Приватбанк", місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 07.06.21.