Справа №266/2428/16-ц
Провадження№ 2/266/9/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року м.Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі Широковій Г.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

11.02.2021 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №266/2428/16-ц, до набрання законної сили рішення по справі №266/3522/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ. В обґрунтування клопотання зазначила, що у цивільній справі №266/3522/19 вирішуються питання, які можуть прямо вплинути на рішення по цивільній справі №266/2428/16-ц. Дане клопотання просила розглянути без їх участі.

12.02.2021 року до суду від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшли заперечення на заяву про зупинення провадження у справі, в обґрунтування яких зазначено наступне. Позивач ОСОБА_1 звернувся 21.06.2016 року до Приморського районного суду м. Маріуполя з позовною заявою, в якій просить суд вселити його в квартиру, зо знаходиться в будинку АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідачку не чинити перешкод у здійсненні ним права користування вказаною квартирою. 23.06.2016 року було відкрито провадження за вказаним позовом. Ухвалою від 27.03.2017 року провадження по справі було зупинено до розгляду позову ОСОБА_1 про розподіл спільного майна, в подальшому, а саме 23.06.2017 року ОСОБА_1 просив суд залишити його позов про розподіл майна без розгляду і ухвалою від 23.06.2017 року суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду. 03.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з новим позовом про визнання майна, а саме частини квартири його приватною власністю. 16.10.2019 року позивач відмовився від заявлених вимог і провадження по справі судом було закрито. При цьому, ОСОБА_1 19.06.2019 року знов звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання за ним права власності на частку в квартирі. Після відкриття провадження за цією позовною заявою він неодноразово змінював свої позовні вимоги. Представником позивача було заявлено про зупинення провадження у справі, оскільки позивач заявив спір про власність на частку квартири, до якої він просить суд його вселити. Однак, з такою позицією не погоджуються, з огляду на наступне.

На підставі договору купівлі продажу, укладеному 10.01.2014 року та посвідченому нотаріально, ОСОБА_2 набула право власності на трикімнатну квартири за АДРЕСА_2 . За місяць до цього, а саме 03.12.2013 року був зареєстрований шлюб з ОСОБА_1 , але квартира була придбана за власні кошти ОСОБА_2 , про що ОСОБА_1 зробив заяву нотаріусу при посвідченні договору. Окрім цього, в п.7 цього договору зазначено, що ОСОБА_1 , стверджує, що «гроші, на які придбано квартиру є особистою власністю дружини». Посилаючись у позовній заяві про вселення на правову норму щодо захисту речових прав на чуже майно, позивач визнає, що квартира в якій він має наміри вселитися є для нього чужим майном.

Протягом чотирьох років ОСОБА_1 позивається до суду з вимогами про визнання його права власності, змінюючи частки, на які він претендує і після дослідження судом доказів по справі, подає заяви про закриття справ, упевнюючись в необґрунтованості та недоведеності своїх вимог. Такі дії позивача свідчать про зловживання ним своїми правами.

З огляду на це, вважає, що зупинення розгляду справи за позовом ОСОБА_2 порушує її права власника щодо користування та розпорядження своїм майном. На підставі чого, просила відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Фіксація судового процессу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Враховуючи те, що вирішення цивільної справи №266/2428/16-ц, залежить від розгляду цивільної справи №266/3522/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ, тому суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність зупинення провадження по справі.

Згідно з п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження по справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на наведені норми діючого законодавства, клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п.6 ч.1 ст.251, 259 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі № 266/2428/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном зупинити до набрання законної сили рішення Приморського районного суду м.Маріуполя по справі №266/3522/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення, шляхом подачі її безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя Д.Г.Пантелєєв