Справа № 573/95/21
Номер провадження 2/573/120/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування витрат на здійснення робіт з незалежної оцінки майна у розмірі 1600 грн,

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним з позовом, який мотивує тим, що 27 жовтня 2019 року на автодорозі Р-61 «Суми-Конотоп-Батурин» ОСОБА_2 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння мопедом «Сузукі Адрес V100», виїхав на зустрічну смугу і допустив лобове зіткнення з його автомобілем ВАЗ-21099, яким керував його син ОСОБА_3 . Вказані відомості внесені до ЄРДР 28 жовтня 2019 року за №0000565 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи ОСОБА_2 допустив порушення вимог п.п. 10.1 та 11.3 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП. Постановою слідчого від 31 січня 2020 року кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. При розгляді Білопільським районним судом Сумської області справи щодо ОСОБА_2 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП вина останнього у вчиненні вказаних правопорушень знайшла своє підтвердження, але постановою суду від 13 березня 2020 року провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. У результаті ДТП його автомобіль зазнав механічних пошкоджень, з метою встановлення вартості яких проведено оцінку майна. Постановою Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 8603 грн 59 коп. У відшкодуванні 1600 грн витрат на оплату оцінки майна було відмовлено, оскільки цю оплату здійснив не його син, який звернувся з позовом до суду, а він, як власник майна.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 1600 грн на відшкодування понесених витрат на здійснення незалежної оцінки майна та судовий збір.

Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 26 січня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, причин неприбуття не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Відзив на позов та заява про відкладення судового засідання від нього не надходили.

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явився, причин неявки не повідомив, про день, час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що постановою Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року, яка набрала законної сили 19 листопада 2020 року, частково задоволено позов ОСОБА_3 , що виступає у цій справі як третя особа, та стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальна шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 8603,59 грн. У відшкодуванні витрат на оплату оцінки майна у розмірі 1600 грн було відмовлено, оскільки цю оплату здійснив не позивач ОСОБА_3 , а його батько ОСОБА_1 (а. с. 40-42).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаною постановою встановлено, що 27 жовтня 2019 року о 18:50 год. на автодорозі Р-61 «Суми-Конотоп-Батурин» на відстані 2,2 км від повороту до с. Бакша, Білопільського району, Сумської області, ОСОБА_2 керував мопедом «Сузукі Адрес V100», без номерних знаків, у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта від 30 січня 2020 року №16, чим порушив п. 2.9а ПДР України. Крім того, ОСОБА_2 не врахував безпечної швидкості, виїхав на зустрічну смугу і допустив лобове зіткнення з автомобілем ВАЗ-21099, реєстр. номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , у результаті чого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 13 березня 2020 року провадження в адміністративній справі №573/234/20 (провадження №3/573/122/20) щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення на останнього адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 24 березня 2020 року.

Відповідно до мотивувальної частини зазначеної постанови суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, але провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, враховуючи, що постановою Білопільського районного суду Сумської області від 13 березня 2020 року хоча й закрито провадження в справі за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, але встановлено, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Зазначене узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в постанові від 05 вересня 2019 року в справі №234/16272/15-ц, відповідно до якої при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду в справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником автомобіля ВАЗ 21099, реєстр. номер НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_1 (а. с. 6).

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 , син позивача, керував автомобілем на підставі технічного паспорту.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Сумським апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 неправомірними діями відповідача завдано збитків, внаслідок пошкодження автомобіля, власником якого є його батько ОСОБА_1 , яким він, ОСОБА_3 , керував на передбачених законом підставах, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

На підтвердження розміру понесених витрат позивачем надано договір на проведення оцінки майна №1-22 від 22 листопада 2019 року, укладеного ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_4 , на підставі якого останній зобов`язався зробити звіт про оцінку майна, а саме: розмір матріального збитку, завданого власнику колісного ТЗ - автомобіля ВАЗ 21099 д.р.н. НОМЕР_1 , власник - ОСОБА_1 , за що останній сплатив 1600 грн (а. с. 7-8).

Згідно зі звітом №1-25 про оцінку майна вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21099, д.р.н. НОМЕР_1 , складає - 8603,59 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників (0,700) - 5284,82 грн, розмір матеріального збитку станом складає 5284,82 грн (а. с. 9-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

З огляду на викладене, вимоги позивача про відшкодування 1600 грн витрат на здійснення незалежної оцінки майна відшкодуванню підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 142, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про відшкодування витрат на здійснення робіт з незалежної оцінки майна, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану шкоду в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень та 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя