Номер провадження: 22-ц/813/6616/21
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участі секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевченка Максима Володимировича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , третя особа: Одеська міська рада про визнання незаконними та скасування електронних торгів, свідоцтва про право власності, державної реєстрації права власності, договору купівлі-продажу та технічної документації щодо незаконного переведення нежитлового підвального приміщення у житлове,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 14 лютого 2005 року за рішенням Приморського районного суду м. Одеси, яке вподальшому було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.01.2014 року, він набув право власності на підвальне приміщення, загальною площею 22,53 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Після скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції він продовжує користуватися підвальним приміщенням та намагається відновити своє право власності в різних інстанціях. Вподальшому, позивач з`ясував, що приватний виконавець наклав арешт на підвальне приміщення, як на власність позивача за скасованим рішенням та незаконно провів торги, переможцем яких став ОСОБА_4 , який незадовго відчужив підвал ОСОБА_1 , яка на підставі висновку щодо технічного стану об`єкта нерухомості та технічного паспорту перевела підвальне приміщення з нежитлового в статус квартири та зареєструвала за собою право власності. Таким чином підвальне приміщення, загальною площею 22,53 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 набуло статусу квартири АДРЕСА_2 . Позивач не визнає переведення ОСОБА_1 підвального приміщення у статус квартири та визнання за нею права власності. На даний час ОСОБА_1 проводить у спірному приміщенні незаконні будівельні та ремонтні роботи. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 24.01.2020 року за заявою ОСОБА_2 було задоволено заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове підвальне приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , проте таке забезпечення, як зазначає позивач, є недостатнім, оскільки вказане приміщення набуло статусу квартири, у зв`язку з чим просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 та заборонити здійснювати дії щодо володіння, користування та розпорядження спірним майном.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер 101). У задоволенні решти заяви відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Шевченко Максим Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2020 року скасувати та відмовити заявнику у забезпеченні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 п.1, ч.4 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише покладає на суд обов`язок з`ясовувати наявність спору. Ціллю вжиття заходів забезпечення позову є запобігання ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір і невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати заявник, може в майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є нежитлове підвального приміщення, загальною площею 22,53 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке незаконно, як вважає позивач, було переведено відповідачем ОСОБА_1 в статус квартири. Позивач оспорює право власності ОСОБА_1 , яка без відповідних на те документів, дозволів, рішень, згоди сусідів, тощо, перевела нежитлове підвальне приміщення, яким користується позивач, як співвласник багатоквартирного будинку, в житлове, зареєструвавши за собою право власності на підвальне приміщення, як на квартиру.

Таким чином, позивач не визнає переведення підвалу у статус квартири та визнання за ОСОБА_1 права власності.

Натомість, відповідач позов не визнає, вважає його безпідставним та зазначає, що набула право власності у встановленому законом порядку.

Таким чином вбачається, що між сторонами дійсно існує спір з приводу нежилого підвального приміщення, загальною площею 22,53 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке набуло статус квартири.

Оскільки предмет спору стосується перевірки законності набуття відповідачем ОСОБА_1 права власності на підвальне приміщення та наявність в останньої законних підстав переведення його з нежитлового приміщення в статус квартири, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, а заходи забезпечення позову, які просив застосувати заявник шляхом накладення арешту на квартиру - співмірними із заявленими ним вимогами.

Доводи апеляційної скарги, що вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції порушив права ОСОБА_1 , як власника спірного майна на можливу передачу квартири в найм (оренду), а існування арешту унеможливлює реєстрацію договору оренди є неспроможніми, оскільки вжиття заходів забезпечення позову, зокрема арешт має за мету до вирішення справи по суті усунути саму можливість утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Передача квартири в оренду утруднить подальше виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 24.01.2020 року вже накладався арешт на спірне майно, не спростовують правильність висновків суду про забезпечення позову, оскільки ухвалою від 24.01.2020 року суд наклав арешт на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 22,53 кв.м., по АДРЕСА_1 , а 11.12.2020 року суд розглядав питання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , які хоча формально і є одним і тим самим предметом спору, проте за юридичною природою є різними об`єктами спірного майна. Про те, що на даний час відповідач ОСОБА_1 змінила статус нерумого майна перевівши його з нежилого в жиле, позивачу стало відомо вже після забезпечення позову на дане майно, як на підвальне приміщення. Тому накладений арешт на підвальне приміщення фактично не перешкоджає відчуженню або передачі в оренду даного об`єкта нерухомості, як квартири.

Отже, за наявності між сторонами реального спору, з огляду на пред`явлення вимог майнового характеру, які забезпечуються арештом майна, з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову заявленим вимогам, у суду першої інстанції не було наявних правових підстав для відмови заявнику у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції перевірив обставини справи, факти які мають значення для справи, пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясував обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам, та дійшов до правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, доводи апеляційної інстанції не спростовують правильність постановленої ухвали, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевченка Максима Володимировича - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25.06.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова