Провадження № 2/235/174/21
Справа № 235/7560/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря судового засідання Овчаренко В.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.06.1978 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Спільне господарство не ведеться. 18.12.2017 року шлюб між ними було розірвано.

За період перебування у шлюбі, вони за сумісні кошти придбали наступне майно:

-квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 357 580,28 грн;

-гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА», вартістю 63 043,80 грн;

-гараж № НОМЕР_2 , який розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА», вартістю 78 804,75 грн;

-земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована за адресою: кооператив «Південний» Лисівська сільська рада Покровського району Донецької області, вартістю 25 000 грн;

-автомобіль марки «Волга Газ 31029», рік випуску 1997, вартістю 70 000 грн;

-морозильна камера вартістю 9 000 грн.

Все майно на теперішній час знаходиться у відповідача, він ним користується, добровільно поділити не бажає.

На підставі наведеного просила визнати зазначене майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на квартиру, стягнути з неї на користь відповідача компенсацію його долі в спільному майні в розмірі сумі 55 865,87 грн; визнати за відповідачем наступне майно: гараж № НОМЕР_1, що розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА », гараж № НОМЕР_2 , що розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА», земельну ділянку площею 0.100 га, яка розташована за адресою: кооператив «Південний» Лисівська сільська рада Покровського району Донецької області, автомобіль марки «Волга Газ 31029», морозильну камеру.

У встановлений судом строк представник відповідача ОСОБА_2 надала відзив, в якому послався на те, що фактично автомобіль марки «Волга Газ 31029», випуску 1992 , а не 1997 року. Крім того позивачем даний автомобіль оцінений в 70 000,00 грн. Однак даний автомобіль був придбаний за 7 000,00 грн та в 2013 році даний автомобіль було продано новому власнику ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується розпискою. Крім того, також в 2013 році гараж № НОМЕР_2 та гараж № НОМЕР_1 , які розташовані за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА» були продані новому власнику. За вилучені кошти від продажу автомобіля та гаражів, була придбана однокімнатна квартира право власності на яку було оформлено на їхнього сина ОСОБА_6 . Документи на право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , знаходяться у позивача. Відповідач неодноразово звертався до позивача з метою вирішення розподілу даної квартири, ним було запропоновано декілька варіантів, однак вона відмовилась продавати квартиру, або виділити йому частку в натурі (а.с.131).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов, просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 підтримала доводи, викладені у відзиві, просила позов задовольнити частково.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 червня 1978 року по 29 грудня 2017 року, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 29 грудня 2017 року (а.с.8, 9).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. ст.70 ч.1, 71 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка і рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно інформації Територіального сервісного центру № 1444 від 05.05.2020 року № 31/5-1444-1416 відповідно до інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 05.05.2020 року зареєстровано автомобіль ГАЗ 310290, державний номер НОМЕР_4 , дата набуття права власності 24.07.2008 року. У зв`язку з наведеним позиція представника відповідача про те, що спірний автомобіль було продано відповідачем у 2013 році, не заслуговує на увагу, і копія розписки ОСОБА_5 від 22.06.2013р. не береться судом до увагипро (а.с.132).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 29 січня 1997 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори Кудіновою В.І., зареєстрований за № 175, ОСОБА_4 придбав квартиру, яка розташована у АДРЕСА_1 (а.с.10).

Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, спірне майно підлягає поділу судом.

Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними.

Відповідно до положень ч.ч.4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У зв`язку з тим, що жоден із подружжя не вніс на депозитний рахунок суду грошову суму, суд позбавлений можливості присудити позивачці грошову компенсацію вартості 1/2 частини майна, що підлягає поділу, а поділив його в натурі.

Згідно роз`яснень, що містяться в абз.3 п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007р. № 11, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до статей 22, 23, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), чинних на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, відносилося до спільної сумісної власності. Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. При укладенні угод одним з подружжя вважалося, що він діє за згодою другого з подружжя. Згода другого з подружжя була обов`язковою лише при укладенні угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребувала обов`язкового нотаріального засвідчення. В разі поділу майна, яке перебувало в спільній сумісній власності подружжя, їх частки визнавалися рівними.

Згідно ст.24 КпШС України зазначені положення не поширювалися на майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, яке визнавалося власністю кожного з них.

Також абз.2 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 15.06.1973 № 6 „Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що майно, яке належало подружжю до укладення шлюбу, а також одержане ними під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, вважалося власністю кожного з них.

Оскільки автомобіль ГАЗ 310290, номерний знак НОМЕР_4 , та квартира АДРЕСА_1 , що є предметом поділу, є неподільними речами, а жоден із подружжя не вніс грошової суми на депозитний рахунок суду в рахунок грошової компенсації їх вартості, суд приходить до висновку, що вони підлягає поділу між сторонами шляхом визнання ідеальних часток сторін в зазначеному майні без їх реального поділу із залишенням автомобіля, квартири у спільній частковій власності сторін.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів;

3)показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких належних та допустимих доказів придбання сторонами у період шлюбу морозильної камери суду надано не було, у зв`язку з чим в цій частині позову необхідно відмовити.

Згідно відповіді гаражного кооперативу «Лада» № 1 від 04.07.2018 року ОСОБА_4 станом на 1 липня 2018 року є володільцем гаражу № НОМЕР_1 в ГК «Лада» з 11.12.1999 року (а.с.11). Таким чином, оскільки вказаний гараж не знаходиться у власності у відповідача, він не підлягає поділу між подружжям.

Згідно відповіді гаражного кооперативу «Лада» № 2 від 11.07.2018 року ОСОБА_4 з липня 2005 року по 15 листопада 2013 року був власником гаражу № НОМЕР_2 . Виключений з члену кооперативу згідно заяви за власним бажанням п.3.4.1 Статуту (а.с.12). Таким чином, судом встановлено, що вказаний гараж на дату розгляду судом справи відсутній в натурі, а тому він також не підлягає поділу між подружжям.

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю ІV-ДН № 127416 від 10 жовтня 2001 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку, розташованого на території садівницького товариства «Південь» Лисівської сільської ради площею 0,10 га для ведення садівництва.

Оскільки вказана земельна ділянка садівницького товариства «Південь» Лисівської сільської ради площею 0,10 га, була передана позивачу хоча і в період шлюбу, але в процесі приватизації, суд приходить до висновку, що вона не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є роздільним майном подружжя (ст.24 КпСШ України).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених судом позовних вимог за позовом становить 70,86 %, з розрахунку 301 714,42 грн - 100%, 213 790,14 грн - х%, х = 213 790,14 грн х 100% : 301 714,42 грн.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 2 137,99 грн, з розрахунку 70,86 % х 3 017,20 грн: 100%.

Відповідно до ст.ст.316, 368, 372 ЦК України, ст.ст.70, 71 СК України, ст.24 КпШС, керуючись ст.ст.19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) наступне майно:

-квартиру, що складається з двох кімнат, загальною площею 52,4 кв.м, в тому числі жилою площею 30,4 кв.м, розташовану в АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 357 580,28 грн;

-автомобіль ГАЗ 310290, номерний знак НОМЕР_4 ринковою вартістю 70 000 грн.

Поділити квартиру, що складається з двох кімнат, загальною площею 52,4 кв.м, в тому числі жилою площею 30,4 кв.м, розташовану в АДРЕСА_1 : визнати, що ідеальні частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартирі, розташованій в АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 357 580,28 грн, становлять Ѕ кожного без її реального поділу і залишити квартиру АДРЕСА_1 в їх спільній частковій власності.

Поділити автомобіль ГАЗ 310290, номерний знак НОМЕР_4 , ринковою вартістю 70 000 грн, що зареєстрований 12.11.2011р. за ОСОБА_4 : визнати, що ідеальні частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в автомобілі ГАЗ 310290, номерний знак НОМЕР_4 , становлять Ѕ кожного без його реального поділу і залишити автомобіль ГАЗ 310290, номерний знак НОМЕР_4 в їх спільній частковій власності.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування сплаченого судового збору 2 137 (дві тисячі сто тридцять сім) гривень 99 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Г.В. Назаренко