Номер провадження 22-ц/804/1684/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 червня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Халаджи О.В.,

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія-БТ», за участі третьої особи обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якій подано апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю «Синергія-БТ» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2021 року (головуючий у суді першої інстанції Воронков Д.В.),

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія-БТ» - Товариство в якому висловили вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі 78 595,80грн, моральної шкоди в розмірі 15 000,00грн, витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00грн та витрат на проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 3 300,00грн. В обґрунтування позову заявники посилалась на те, що 08 жовтня 2019 року їх квартиру АДРЕСА_1 було залито через аварію, що трапилась на системі центрального опалення в перекритті між поверхами, в результаті чого спричинено майнову та моральну шкоду. Відщкодування зазначеної шкоди відповідачі покладають на Товариство, оскільки управителем житлового будинку за їх адресою є Товариство на підставі рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 17 квітня 2019 року № 971 «Про призначення управителів для багатоквартирних будинків, які розташовані на території Слов`янської міської ради».

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2021 року позовну заяву задоволено частково та стягнуто на користь позивачів у якості відшкодування майнової шкоди 78 595,80грн, моральну шкоду в розмірі 7 500,00грн, витрати на правову допомогу в розмірі 4 599,00грн та витрати на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 3 200,00грн. Судове рішення обґрунтоване тим, що позивачами повною мірою доведено позовні вимоги та розмір витрат внаслідок залиття квартири.

В апеляційній скарзі Товариство просить скасувати рішення суду та відмовити в позові. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що суд помилково визначив Товариство балансоутримувачем багатоквартирного будинку.

Також заявник стверджував про те, що суд безпідставно вважав що чинним законодавством не передбачено обов`язку позивачів доказувати вину відповідача в заподіюванні шкоди, яка відсутня.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що взагалі відсутні правові підстави для стягнення шкоди з Товаритсва, яке по суті не є постачальником а ні природного газу, а ні теплової енергії.

На час розгляду справи відзиви не надходили.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, пояснення представника Товариства, за відсутності позивачів та їх представника від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, також за відсутності третьої особи повідомленої про час та місце судового розгляду належним чином, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 02 квітня 2001 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної власності в рівних частках належить квартира АДРЕСА_1 /а.с.16, зведений акт вартості а.с.17, технічний паспорт на квартиру а.с.18-19/.

21 листопада 2013 року ОСОБА_1 уклав з комунальним підприємством «ЖСК№1» договір 70780 про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій /а.с.20/.

21 серпня 2019 року за участі Товариства та представників обласного комунального підприємства «ДТКЕ Словянськтепломережа» складено акт готовності будинку АДРЕСА_2 до опалювального сезону 2019-2020 /а.с.117/.

22 квітня 2019 року укладено Договір № 142 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком між Товариством та уповноваженою особою виконавчого органу від багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 з додатками до нього та кошторисом/а.с.143-153/.

08 жовтня 2019 року представниками ТОВ «Синергія-БТ» складено акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення в квартирі АДРЕСА_1 . В акті причиною залиття названо передчасний вихід з ладу трубопроводу стояка системи центрального опалення в міжповерховому перекритті мід квартирами АДРЕСА_3 та 30 вказаного будинку; також акт містить відмості щодо спричинених залиттям пошокоджень /а.с.21, 116/.

28 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гінес Груп» укладено договір №2810/19-1 про проведення незалежної оцінки матеріального збитку та 07 листопада 2019 року сплачено вартість робіт в розмірі 3 200 /а.с.22-24/.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку матеріального збитку нанесеного нерухомому майну внаслідок залиття, що дорівнює вартості робіт у усуненням пошкоджень, в цінах на дату оцінки (28 жовтня 2019року) з урахуванням податку на додану вартість становить 78 595,08грн /а.с.32-83, фотокопії, кошторис, договірна ціна/.

02 вересня 2020 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області призначено будівельно-технічну експертизу, яка не була проведена через несплату Товариством рахунку вартості експертизи /а.с.226-233/.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції зробив висновок про те, що доведений факт заподіяння шкоди позивачам внаслідок залиття квартири. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Та суд першої інстанції вважав що відповідачем презумпція вини не спростована оскільки не надано доказів в підтвердження таких обставин.

Перевіривши доводи скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права.

Предметом регулювання Закону «Про житлово-комунальні послуги» - Закон є зокрема відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком та постачання теплової енергії.

Відповідно до пунктів 12 та 14 частини 1 статті 1 Закону послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; та управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку (в тому числі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку - механічне, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача) і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону передбачено, що виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальні послуги споживачу відповідно до умов договору.

До житлово-комунальних послуг належить також житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка зокрема включає виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем /частина 1 статті 5 Закону/.

Згідно підтверджених обставин, управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 здійснює Товариство, яке і має вживати заходи щодо уникнення аварійних ситуацій, виконувати санітарно-технічні роботи та обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Судом також встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що залиття квартири сталось не з вини обслуговуючої організації.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що Товариство не виконувало належним чином свої зобов`язання щодо забезпечення своєчасної та відповідної якості житлово-комунальних послуг, що призвело до залиття квартири позивачів.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина друга наведеної норми збитками визначає втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статей 22, 1166 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За підтверджених обставин залиття квартири позивачів відбулось з вини Товариства, надані в підтвердження цих обставин документальні докази обґрунтовано взяті судом першої інстанції та мають вирішальне значення для вирішення спору.

Розмір матеріальних збитків доведений позивачами та жодним чином не спростований відповідачем. Та суд першої інстанції відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення Звіту про незалежну оцінку матеріального збитку нанесеного нерухомому майну внаслідок залиття та обґрунтовано вважав що зазначений документальний доказ є належним письмовим доказом який був вирішальними для розгляду справи.

У відповідності до положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина 5 статті 81 ЦПК України/.

Суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив відповідачу права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню його прав, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак Товариство жодних доказів з приводу відсутності його вини в залитті квартири не надало.

Також жодними доказами не підтверджені пояснення представника Товариства з приводу відсутності причинного зв`язку між залиттям квартири та тими наслідками що відображені в Акті залиття і Звіті про оцінку вартості ремонтних робіт.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених обставин що підтверджені в судовому засіданні суд апеляційної інстанції позбавлений можливості із дотримання положень цивільного процесуального законодавства встановити обставини якими відповідач обґрунтовував свої заперечення, оскільки заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права щодо призначення судової експертизи, надання доказів, чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, та саме відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.

Також ґрунтуються на законі висновки суду щодо стягнення моральної шкоди, оскільки стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз`яснив, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з втрат немайнового характеру, яких зазнали позивачі, із змін, які відбулись в житті позивачів, що призвело до негативних наслідків щодо їх душевної рівноваги та морального стану.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції в частині доводів що стали предметом апеляційного оскарження виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія-БТ» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 червня 2021 року.

Судді: