Справа №431/2758/21
Провадження №2-о/431/1055/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Колядова В.Ю.,

за участю секретаря с/з Петренко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за заявою адвоката Пересадько В.О. в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа Старобільська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного спільного мешкання,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Пересадько В.О. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту, постійного спільного проживання однією сім`єю, в якій просить суд встановити факт, що вона постійно спільно проживала однією родиною із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем міста Алапаївськ Свердловської області Російської Федерації за адресою: АДРЕСА_1 з 01.01.2015 року по момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що у м. Довжанськ Луганської області, разом із заявницею проживав її дід - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був вітчимом її матері. Проте, що він не був рідним батьком матері, вона дізналася уже у дорослому віці, тому завжди вважала його рідним дідусем. У них з дідусем в паспортах різна адреса реєстрації, у неї - кв. АДРЕСА_2 , а у діда - АДРЕСА_1 . Через старість та хвороби дідусь потребував допомоги, оскільки усі їхні родичі перебувають за кордоном, то вона піклувалася про нього та на початку січня 2015 року переїхала жити за місцем його реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 її дід ОСОБА_2 помер, поховання вона здійснювала за власний кошт. Після його смерті відкрилась спадщина, вона звернулася до Старобільської ДНК, де їй повідомили, що вона не може успадкувати майно після смерті ОСОБА_2 , оскільки у неї відсутні документи, які б свідчили, що вона є онукою, та не може вважатися такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки у них різна адреса реєстрації. Тому просить суд винести рішення, яким встановити факт постійно спільно проживала однією родиною із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання заявник ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_3 не з`явилися, в заяві просили справу розглянути за їх відсутності, заяву підтримують у повному обсязі.

Заінтересована особа - Старобільська державна нотаріальна конторау судове засідання не з`явилася. В своїй письмовій заяві від 17.06.2021 року № 132/01-16 не заперечують проти задоволення заяви ОСОБА_1 , просять заяву розглянути за їх відсутності.

На підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст.294 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заінтересованої особи.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Свердловським МВУМВС України в Луганській області 21.07.2004 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 6).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець міста Алапаївськ Свердловської області Російської Федерації помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: м. Довжанськ Луганської області. (а.с. 9).

Згідно звороту копії паспорту серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 10).

Відповідно копії довідки від 14.05.2021 року № 24 ОСОБА_1 з 01.01.2015 року по 13.12.2020 року проживала з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с 11).

Відповідно копії акту про фактичне проживання з померлим на день його смерті від 14.05.2021 року № 24 ОСОБА_2 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с 12).

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке вона має намір успадкувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо.

За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи ксерокопію довідки про фактичне проживання та акту про фактичне проживання з померлим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту суд вважає, що надана заявником ксерокопія довідки та акту є підтвердженням того, що дійсно ОСОБА_1 фактично постійно спільно проживала однією родиною з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 01.01.2015 року по момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою ВР України від 12.05.2016р. №1351-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей», у Луганській області перейменовано м. Свердловськ Луганської області на м. Довжанськ Луганської області.

Встановлення факту постійного спільного проживання заявника і спадкодавця, має для неї юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після його смерті. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факту постійного спільного проживання з померлим дідом ОСОБА_2 на момент його смерті.

На підставі наведеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 12-13, 259, 263-265, ст. 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву адвоката Пересадько В.О. в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа Старобільська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного спільного мешкання- задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, уродженка м. Свердловськ Луганської області постійно спільно проживала однією родиною разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем міста Алапаївськ Свердловської області Російської Федерації за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Старобільський районний суд Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Колядов