РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Одеса Справа № 522/3358/21

Провадження № 2/522/5711/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

25.02.2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та зобов`язання вчинити певні дії.

У позовній заяві посилається на те, що сімейне життя між сторонами не склалося через різні характері, життєві прагнення та погляди на подружнє життя. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, спільне домогосподарство подружжя не веде, а тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливі, окрім того спільна донька сторін потребує догляду та матеріального забезпечення, у зв`язку з чим позивачкою заявлені також вимоги щодо стягнення аліментів на утримання доньки. Також просить стягнути аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку, визначити місце проживання дитини з матір`ю та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 01.03.2021 року відкрито провадження у справі, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження на 31 березня 2021 року.

30.03.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого наполягає на розірванні шлюбу. Щодо реєстрації місця проживання дитини, вказує, що спір є надуманим , оскільки такого не існує між ними. Щодо вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька, вказує, що між ними фактично ніколи не виникало та на теперішній час немає спору щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Щодо стягнення аліментів на дитину вказує, що позовні вимоги визнає в частині 2 000 грн, що співвідноситься з рекомендованим згідно ч. 3 ст. 183 СК України розміром аліментів на утримання однієї дитини та мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину в розмірі 1 прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Щодо стягнення аліментів на утримання позивача вказує наступне, що його середньомісячний дохід складає 11 919,73 грн, та з яких гарантований дохід 5354.88 грн, а інша частина доходу складається з ситуативних доплат та об`єктивно від позивача не залежить. Після відрахування з гарантованої роботодавцем заробітної плати аліментів на утримання дитини, сплати ним комунальних платежів за місцем проживання, лишається сума у розмірі 1674,04 грн, що є меншим за прожитковий мінімум та об`єктивно вказує на відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу позивачу.

31.03.2021 року представник позивача звернулася до суду із заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 17.05.2021 року.

17.05.2021 року у зв`язку з неявкою сторін судове засідання відкладене на 15.06.2021 року.

14.06.2021 року позивач звернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача надала суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, та зазначила, що заяву про зменшення позовних вимог просить задовольнити в повному обсязі та проти розстрочення виконання рішення згідно заяви відповідача строком на 4 місяці не заперечує.

Представник відповідача надав суду заяву про визнання уточнених позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в розмірі 4 000 грн, та просить встановити порядок виконання рішення, за яким розстрочити погашення заборгованості по сплаті аліментів, що утворилася за період розгляду справи на 4 місяці з дня набрання рішенням законної сили та просив провести судове засідання відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 квітня 2019 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №805.

Від даного шлюбу у сторін є малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однією сім`єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені.

Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність дитини дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом встановлено, що донька сторін проживає з позивачкою.

Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання доньки у розмірі 4 000 грн на місяць.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів у розмірі чотирьох тисяч гривень щомісяця є обґрунтованим, оскільки, такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити її належний фізичний та духовний розвиток.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Отже, виходячи з матеріалів справи, з огляду на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, з метою забезпечення інтересів дітей, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити та стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 25.02.2021 року, та до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити належний фізичний та духовний розвиток.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Пунктом 1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, позивач у справах про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 908,00 грн.

Статтею 200 ЦПК України визначено, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач проти розлучення не заперечує, про що свідчить його заява.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з наданої квитанції від 24.02.2021 року, позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 908 грн, виходячи з розміру, встановленого підпункту 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи вищевикладене суд, дійшов висновку про повернення ОСОБА_1 з Управління Державної казначейської служби України в Одеській області 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 454 грн 00 коп.

На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

Щодо встановлення порядку виконання рішення суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Враховуючи, що середньомісячний дохід відповідача складає 11 919,73 грн, з яких гарантований дохід 5354,88 грн, а інша частина доходу складається з ситуативних доплат та об`єктивно від останнього не залежить, також що після відрахування з гарантованої роботодавцем заробітної плати аліментів на утримання дитини, сплати відповідачем комунальних платежів за місцем проживання, лишається сума у розмірі 1674,04 грн, що є меншим за прожитковий мінімум, суд вважає за можливе розстрочити погашення заборгованості по сплаті аліментів, що утворилася за період розгляду справи на 4 місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 200, 259, 263-265, 267, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 09 квітня 2019 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №805 - розірвати.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 25.02.2021 року, та до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області, , місцезнаходження: вул. Черняховського, 6, м.Одеси, повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ),

-згідно квитанції №ПН1929 від 24 лютого 2021 року (оригінал квитанції зберігається в матеріалах цивільної справи) 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн;

-згідно квитанції №ПН1916 від 24 лютого 2021 року (оригінал квитанції зберігається в матеріалах цивільної справи) суму судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн;

-згідно квитанції №ПН1922 від 24 лютого 2021 року (оригінал квитанції зберігається в матеріалах цивільної справи) суму судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Розстрочити погашення заборгованості по сплаті аліментів, що утворилася за період розгляду справи на 4 місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 22.06.2021 року.

Суддя В.В. Кузнецова