_____ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД______
Постанова

Іменем України

17 лютого 2021 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 664/2112/20

Номер провадження: 22-ц/819/453/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Кузнєцової О.А., Семиженка Г.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Никифорова Є.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом в обгрунтування якого зазначив, що сторонам на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині вбудованого приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . З 01.02.2015 року по 01.08.2020 року позивачем було сплачено за електроенергію 303411,49 грн., з 01.04.2014 року по 30.06.2020 року комунальні послуги 4062,76 коп., за виготовлення та монтаж метало пластикових вікон та дверей 21344,58 грн., а всього сплачено 328818,83 грн. Відповідач участі в утриманні та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь половину витрат на управління, утримання та збереження спільного майна в сумі 164409 грн.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 січня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 81871,04 грн.Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду обґрунтоване тим, що сторони є співвласниками спірної будівлі, тому зобов`язані солідарно нести витрати по її утриманню, а тому, з урахуванням строку позовної давності, відповідач повинен сплатити Ѕ понесених позивачем витрат на утримання належного їм майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог. Зазначає про те, що хоча він і є співвласником майна, однак свою підприємницьку діяльність в ньому здійснює позивач, а тому у нього відсутній обов`язок по сплаті комунальних послуг, якими він не користується.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

В письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду, ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду, як законне та обґрунтоване без змін.

Фактичні обставини справі встановлені судом першої інстанції

Сторонам на праві приватної спільної сумісної власності, як фізичним особам-підприємцям, належить по 1/2 частині вбудованого приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВЕ № 239602.

За період з 01.02.2015 року по 01.08.2020 року позивачем було сплачено за електроенергію 265630,60 грн., що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями наданими Олешківським РЕМ, довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 29.07.2020 року.

За період з 01.04.2014 року по 30.06.2020 року позивачем на користь Виноградівського СКГ за комунальні послуги було сплачено 4062,76 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2014 року по 30.06.2020 року.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За положеннями статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №492/1519/15-ц у постанові від 15.01.2020 року дійшла до висновку, що критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З матеріалів даної справи вбачається, що спір виник між сторонами: власниками об`єкта господарської діяльності магазину, розташованому в АДРЕСА_1 .

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається, що власниками магазину є приватні підприємці ПП ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_1 .

Спір виник з приводу утримання об`єкту господарської діяльності, а саме по сплаті електроенергії (договір між ФОП ОСОБА_3 та АТ «Херсонобленерго» в особі Олешківських РЕМ) та комунальних послуг з утримання магазину (акт звірки взаєморозрахунків між Виноградівським СКГ та бухгалтером магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 »). А також з приводу поліпшення облаштунку об`єкту господарювання.

Та обставина, що відповідач ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність в 2018 році, як він зазначає в апеляційній скарзі, не спростовує того факту, що спір має місце між власниками об`єкту підприємництва з приводу його господарської діяльності.

Згідно з ч.1 ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі господарського судочинства - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. За змістом статті 4 ГПК України, учасником господарського судочинства може бути фізична особа, яка не є підприємцем якщо справа віднесена до юрисдикції господарського суду.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, оскільки спір в справі виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, за участю суб`єктів господарювання, між якими виникли господарські відносини з приводу утримання об`єкту господарювання магазину, які врегульовані Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена категорія спору належить до юрисдикції господарського суду, що відповідно до ст.277 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження в справі.

Відповідно до положень ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

З огляду на те, що колегія Херсонського апеляційного суду вирішила на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, вона відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Херсонського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Керуючись ст. 255, 268, 374, 377, 383, 384, 389 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 січня 2021 рокускасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витратзакрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Херсонського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: О.А. Кузнєцова

Г.В. Семиженко