Провадження № 2/752/1034/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.02.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

за участі секретаря - Оджубейської Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів, визнання договору про споживчий кредит частково недійсним, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

в червні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 901 від 04 липня 2018 року, що був укладений нею з АТ «ПУМБ».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04 липня 2018 року ОСОБА_1 підписанням заяви №901 підтвердила, що приймає пропозицію АТ «ПУМБ» на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого Позивач отримала строком на 24 місяці кредит на споживчі цілі.

Зазначає, що відповідно до частини п`ятої Графіку платежів Заяви №901 комісія за обслуговування кредитної заборгованості встановлена у розмірі 674,97 гри, та включена до основної суми щомісячних платежів погашення споживчого кредиту. Загальні витрати за кредитом, наданим у сумі 22 499,00 грн., складають 14 176,38 грн, , що фактично становить 63.01% від суми наданого кредиту.

Так, відповідач, встановивши в Договорі про споживчий кредит сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3% від суми кредиту, що в грошовому виразі складає 674,97 грн., а також проценти за користування кредитними коштами включив у Кредитний договір із споживачем умови, які є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, встановлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Позивача не було належним чином ознайомлено з умовами кредитування, не було надано повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед Укладенням договору, що надало змогу Відповідачу маніпулювати думкою та рішенням Позивача.

Позивачу не було надано роз`яснення щодо загальної вартості кредиту з обраних споживачем умов кредитування додаткових платежів (комісії з обслуговування кредиту, комісії з обслуговування кредитної заборгованості).

Крім того, як стверджує позивач, відповідач приховав від позивача повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим також ввів Позивача в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би Позивач, погашаючи кредит у порядку, встановленому Графіком платежів.

Таким чином, у зв`язку із вказаним позивач просить суд визнати недійними з моменту укладання Заяви №901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 04.07.2018 пункт 7 Розділу Споживчий кредит з пільговим періодом Заяви №901 від 04.07.2018р., та умову частини п`ятої Графіку платежів Заяви №901 від 04.07.2018р., якими передбачено, що за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно Позивач сплачує платежі, які визначені згідно графіку щомісячних платежів та стягнути з Відповідача суму сплаченої Позивачем комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4 049,82 грн.

Позивач також просить, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., завдану йому як споживачу банківських послуг.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

11.11.2019 року на адресу суду надійшов відзив АТ «ПУМБ», відповідно до змісту якого відповідач зазначає, що у заяві на приєднання до Договору вказано, що клієнт підписанням цієї заяви підтверджує, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом - ДКБО), розміщений на сайті ПАТ «ПУМБ» pumb.uа, в повному обсязі з урахуванням умов наданих усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх), погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги в тому, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладенням договору страхування, підписання заяви підтримує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах.

Зазначає, що підписавши паспорт споживчого кредиту, позивач була обізнана про розмір комісії, її абсолютне значення за весь період кредитування - 14 174,37 грн; загальне подорожчання кредиту, тобто усю суму, яку необхідно сплатити - 36 875,38 грн.

11.09.2020 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.

В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 04 липня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір шляхом підписання Заяви № 901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», згідно з якою позивачу надано кредит у сумі 22 499,00 грн. на загальні споживчі цілі (п.3), строком на 24 місяці (п.4), процентною ставкою у розмірі 0,01% річних (п.6) та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3 % (п.7).

У Заяві на приєднання до Договору вказано, що клієнт підписанням цієї заяви підтверджує, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом - ДКБО), розміщений на сайті ПАТ «ПУМБ» pumb.uа, в повному обсязі з урахуванням умов наданих усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх), погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги в тому, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладенням договору страхування, підписання заяви підтримує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах.

Відповідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

10 червня 2017 року, набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері та регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

З набуттям чинності вказаним Законом, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено порядок і зміст інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема, передбачено, що кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (ч. 1). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (ч. 2.).

Відповідач у своєму відзиві посилається на те, що надав позивачі всю необхідну інформацію стосовно умов кредитування, яка передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», що підтверджується особистим підписом позивача заяві № 901 від 04 липня 2018 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ» та паспорті споживчого кредиту ) (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) від 04 липня 2018 року, яким вона засвідчила факт ознайомлення з умовами кредитування та надала згоду на укладення договору на зазначених умовах.

Однак, такий підпис в паспорті споживача, долученому до матеріалів цивільної справи відсутній, що спростовує посилання відповідача на належне інформування споживача про умови кредитування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам надано право самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Згідно з о ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно - правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі на додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

Отже, на момент укладення спірного договору чинним законодавством України було передбачено право банку отримувати плату за обслуговування кредиту.

Як вбачається з положень п.7 Розділу Споживчий кредит з пільговим періодом Заяви № 901 комісія встановлена Банком за обслуговування кредитної заборгованості з 05.10.2018 р. встановлено в розмірі 3%.

Відповідно до частини п`ятої Графіку платежів Заяви № 901 омісія за обслуговування кредитної заборгованості встановлена в розмірі 674,97 гривень та включена до основної суми щомісячних платежів погашення споживчого кредиту.

Загальні витрати за кредитом, наданим в сумі22499 гривень, складають 14176,38 гривень, що становить 63,01% від суми наданого кредиту.

Позивач звернулась з вимогами про визнання недійсним з моменту підписання Заяви № 901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 04.07.2018 р., укладеної між сторонами п.7 Розділу Споживчий кредит з пільговим періодом Заяви № 901 від 04.07.2018 та умови частини п`тої Графіку платежів Зави № 901 від 04.07.2018 р., якими передбачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості та стягнення з відповідача суми сплаченої позивачем комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4049,82 гривні.

З`ясовуючи питання наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним, суд зауважує, що ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що правовою підставою визнання договору недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203ЦК України.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Зазначеними положеннями статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

У своєму позові позивач посилається на порушення відповідачем умов ст.ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з положеннями ч.ч 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідачем при укладенні договору встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3% річних, що в грошовому еквіваленті складає 674,97 гривень та проценти за користування кредитом.

Відповідно до графіку платежів розмір повернення кредиту з четвертого місяця кредитування складав від 853,11 гривень до 851,35 гривень, яких 674,97 становить комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Як встановлено судом в ході судового розгляду позивач була змушена достроково погасити кредиту заборгованість для уникнення надмірних фінансових витрат, що негативно позначились на її фінансовому стані.

Відповідач у визначений законом спосіб не надав позивачу, як споживачу послуг, та не ознайомив з умовами кредитування, порядок сплати додаткових платежів, про що свідчить відсутність підпису позивача у Паспорті споживчого кредиту.

Позивачем не було укладено з відповідачем договорів про надання додаткових чи супутніх послуг для отримання чи обслуговування наданого кредиту.

Нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту, призводить до зміни у витратах позичальника, що є порушенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.1,2 Резолюції Генеральної асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 р. № 39/248, Хартії захисту споживачів, схваленої Резолюцією Консультативної асамблеї Ради Європи від 17.05.1973 р. № 543, Директиви 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 р., та Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 р. про кредитні угоди для споживачів, передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються к на до контрактній стадії, так і на стаді виконання кредитної угоди.

З огляду на встановлені судом порушення відповідачем Закону України «Про споживче кредитування», «Про захист прав споживачів», не надання необхідної інформації про умови кредитування, включення сум додаткових платежів до сум кредитних коштів, що підлягали повергненню та про що не було роз`яснено позивачу, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним з моменту підписання Заяви № 901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 04.07.2018 р., укладеної між сторонами п.7 Розділу Споживчий кредит з пільговим періодом Заяви № 901 від 04.07.2018 та умови частини п`ятої Графіку платежів Заяви № 901 від 04.07.2018 р., якими передбачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

В зв`язку із визнанням недійсними положень п.7 Розділу Споживчий кредит з пільговим періодом Заяви № 901 від 04.07.2018 та умови частини п`ятої Графіку платежів Зави № 901 від 04.07.2018 р., якими передбачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченої позивачем комісії в розмірі 4049,82 гривні.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Звертаючись до суду позивач посилається на те, що наданням неякісних послуг з кредитування були порушені її законні права, вона змушена була витрачати час та кошти для звернення до суду для захисту своїх порушених прав, вона втратила довіру до банківської системи перенесла душевні хвилювання що завдало їй моральних страждань.

Моральну шкоду позивач оцінює в 5000 гривень.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній нас час виникнення спірних правовідносин) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, глибину душевних страждань, керуючись принципом розумності та співмірності, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000 гривень є достатнім відшкодуванням для поновлення порушеного немайнового права позивача.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд виходить із того, що позивач звільнена була при зверненні до суду від сплати судового збору, а отже зазначені витрати підлягають відшкодуванню відповідачем.

Питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу буде вирішено судом після надання відповідних доказів про розмір понесених витрат, про що було заявлено представником позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273-279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів, визнання договору про споживчий кредит частково недійсним, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсним з моменту підписання Заяви № 901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 04.07.2018 р., укладеної між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», п.7 Розділу Споживчий кредит з пільговим періодом Заяви № 901 від 04.07.2018 та умови частини п`ятої Графіку платежів Заяви № 901 від 04.07.2018 р., якими передбачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) суму сплаченої комісії в розмірі 4049 гривень 82 копійки, моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () в дохід держави судовий збір в розмірі 1366 гривень 98 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя