Провадження № 2/554/501/2021

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року м. Полтава

Октябрський районний суд міста Полтави в складі:

Головуючого судді - Тімошенко Н.В.

за участю секретаря судового засідання Велігоцької О.О.

представника відповідача Москаленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу в порядку загального провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про виплату заробітної плати,

встановила:

29.12.2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача, Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про виплату заробітної плати, відповідно до якого прохала суд стягнути з відповідача на свою користь суму матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні щорічної відпустки за 2012/2013 навчальний рік, у розмірі 1806,24 грн. (одна тисяча вісімсот шість гривень 24 коп.) за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб; стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 3124,80 грн. (три тисячі сто двадцять чотири гривні 80 копійок) за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що вона з 03.09.2012 р. по 31.08.2018 р. перебувала у трудових відносинах з Полтавським кооперативним технікумом (після перейменування Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки), на підставі укладеного між сторонами 03.09.2012 р. строкового трудового контракту до 31.08.2013 р. Позивачкою зазначено, що в порушення вимог закону та укладеного між сторонами договору, ні при наданні їй щорічної відпустки за 2012/2013 навчальний рік, ні при звільненні відповідач не виплатив їй частину заробітної плати у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена їй при наданні їй щорічної відпустки за 2012/2013 навчальний рік. Прохала стягнути з відповідача їй частину заробітної плати у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена їй при наданні їй щорічної відпустки за 2012/2013 навчальний рік. У зв`язку із порушенням встановлених строків виплати заробітної плати з вини власника позивачка прохала стягнути з відповідача компенсацію за втрату частини доходу.

Ухвалою суду від 30.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 28.01.2021 року.

01.02.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач повністю заперечував проти позовних вимог, обґрунтовуючи заперечення тим, що згідно з наданими ним до суду розрахунковими листками за березень 2013 року та вересень 2013 року у 2012/2013 навчальному році позивачці виплачена матеріальна допомоги на оздоровлення у розмірі 1203 грн. Отже, відповідач визнає право працівників на отримання такого роду соціальних стандартів і вважає, що він повністю виконав вимоги трудового законодавства та виплатив позивачці матеріальну допомогу на оздоровлення за 2012/2013 навчальний рік. Відповідач у відзиві зазначив, що розрахунок матеріальної допомоги на оздоровлення ним здійснювався з огляду на положення ст. 57 Закону України «Про освіту» та наказу Міністерства освіти України №102 від 15.04.1993р. «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти» з розрахунку 720 годин педагогічного навантаження протягом навчального року, що відповідає розміру 100% посадового окладу педагогічного працівника (ставки заробітної плати). Представник відповідача вважає, що оскільки позивачці виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2012/2013 навчальний рік у розмірі 100% посадового окладу, то вимога позивачки виплати їй компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є безпідставною, бо є похідною вимогою.

07.02.2021 року від позивачки до суду надійшла письмова відповідь на відзив, у якій зазначено, що у березні 2013 року та у вересні 2013 року у відпустці вона не перебувала, а виплачена їй матеріальна допомога є матеріальною допомогою разового характеру у зв`язку з сімейними обставинами, яка передбачена пунктами 5.1.е), 5.1.є) та 5.6.б) Колективного договору на 2013-2015 роки та не є матеріальною допомогою на оздоровлення. Натомість, матеріальна допомога на оздоровлення надається разом з відпусткою і передбачена пунктом 2.15. Колективного договору на 2013-2015 роки, укладеного між адміністрацією та профспілковим комітетом Полтавського кооперативного технікуму, надала витяг з Колективного договору. Позивачка зазначила, що у відзиві відповідач не заперечує заявлений нею у позові встановлений відповідачем на 2012/2013 навчальний рік посадовий оклад у розмірі 1806,24 грн., проте згідно розрахункового листка, наданого відповідачем, розмір виплаченої їй матеріальної допомоги у березні 2013 року становить 300 грн., що не відповідає розміру матеріальної допомоги на оздоровлення (посадового окладу 1806 грн.), проте, відповідає розміру разової матеріальної допомоги, яка передбачена пунктами 5.1.е), 5.1.є) та 5.6.б) Колективного договору на 2013 2015 роки (на розсуд адміністрації). Розмір виплаченої їй матеріальної допомоги у вересні 2013 року 900 грн. не відповідає ні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення (посадового окладу 1806 грн.), ні навчальному періоду 2012/2013 навчального року, проте, відповідає розміру разової матеріальної допомоги, яка передбачена пунктами 5.1.е), 5.1.є) та 5.6.б) Колективного договору на 2013 2015 роки (на розсуд адміністрації), і ця допомога нарахована та виплачена у 2013/2014 навчальному році, тобто, у періоді часу, що не входить до спірного періоду. Просила суд на підставі ст. 77 ЦПК України не визнавати належними доказами на підтвердження виплати матеріальної допомоги на оздоровлення надані відповідачем розрахунково-платіжні листки працівника ОСОБА_1 за березень 2013 року та вересень 2013 року на тій підставі, що у них не міститься відомостей, що виплачена матеріальна допомога є саме матеріальною допомогою на оздоровлення, а не разовою матеріальну допомогою, яка передбачена пунктами 5.1.е), 5.1.є) та 5.6.б) Колективного договору на 2013 2015 роки, відповідно, вони не містять інформацію щодо предмета доказування; просила суд врахувати приписи ч.6 ст.81 ЦПК України, згідно з якими доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; просила вирішити справу на підставі відомостей з наданих нею до суду копій витягів з наказів про надання частини щорічної відпустки від 28.12.2012 року № 148 та про надання щорічної відпустки від 14.06.2013 року № 44, оскільки саме у цих наказах містяться відомості про надання/або ненадання матеріальної допомоги на оздоровлення.

Ухвалою суду від 15.03.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду на 14.04.2021 року.

У судове засідання позивачка не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові доводи, аналогічні за змістом відповіді на відзив, просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі з урахуванням обставин, викладених у відзиві на позов прохав відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 03.09.2012 р. по 31.08.2018 р. перебувала у трудових відносинах з Полтавським кооперативним технікумом (після перейменування Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки), що підтверджується довідкою Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки від 21.09.2018 р. №445 та записами трудової книжки позивачки.

03.09.2012 року між ОСОБА_1 та Полтавським кооперативним технікумом було укладено строковий трудовий контракт з на термін з 03.09.2012 р. по 31.08.2013 р., про що відповідачем видано наказ від 03.09.2012 р. № 51-К про прийняття ОСОБА_1 на роботу на посаду викладача дисциплін митного спрямування.

Судом встановлено, що 31.08.2018 р. позивачку звільнено з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки відповідно до ч. 1 статті 39 Кодексу законів про працю України за власним бажанням за заявою ОСОБА_1 від 13.08.2018 року у зв`язку з порушенням працедавцем законодавства про працю, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку, що підтверджується наказом про звільнення від 30.08.2018 р. № 76-К.

Причиною звільнення, як зазначала позивачка, слугувало порушення відповідачем порядку обчислення її заробітної плати (розміру тарифної ставки (окладу); розмірів середнього заробітку для нарахування відпускних, лікарняних, за відрядження, невиплата гарантованої державою матеріальної допомоги на оздоровлення, тощо). Факт вчинення цих порушень трудового законодавства відносно позивачки з боку відповідача підтверджується результатами інспекційного відвідування, листом Управління Держпраці у Полтавській області від 29.08.2018 р. №16-М779/01/14-04/199.

У день звільнення, 31.08.2018 р., позивачка працювала, однак відповідач письмово не повідомив працівника про нараховані суми, належні при звільненні. Факт даного порушення підтверджується результатами інспекційного відвідування Управління Держпраці у вигляді Припису про усунення виявлених порушень від 27.09.2018 р. № ПЛ2042/783/АВ/П, складеного за результатами такого відвідування.

31.08.2018 року, тобто у день звільнення, відповідач не виплатив належну позивачці матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, за 2012/2013 навчальний рік. Даний факт підтверджується копіями розрахункових листків за серпень 2018 року (останній місяць роботи позивачки), виданих Полтавським кооперативним коледжем Полтавської облспоживспілки. Вказана обставина не заперечувалась стороною відповідача.

У 2013 році при наданні щорічної відпустки за 2012/2013 навчальний рік відповідач також не виплатив належну позивачці матеріальну допомогу на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні такої відпустки. Даний факт підтверджується копіями розрахункових листків за січень 2013 року; липень-серпень 2013 року (місяці, протягом яких позивачка у 2012/2013 навчальному році перебувала у відпустці), виданих Полтавським кооперативним коледжем Полтавської облспоживспілки, та копіями витягів з наказів про надання частини щорічної відпустки від 28.12.2012 року № 148; про надання щорічної відпустки від 14.06.2013 року № 44. Вказана обставина не заперечувалась стороною відповідача.

Судом встановлено, що дотримання роботодавцем вимог трудового законодавства при звільненні позивачки було предметом перевірки Управлінням Держпраці у Полтавської області, ініційованого скаргою ОСОБА_1 .

За результатами інспекційної перевірки Управлінням Держпраці у Полтавської області зафіксовано порушення діючого законодавства з боку відповідача, яке полягає у невиплаті матеріальної допомоги на оздоровлення працівнику ОСОБА_1 при звільненні останньої, про що Управлінням було винесено відповідний припис про усунення виявлених порушень від 06.09.2018 р. № ПЛ1734/169/АВ/П з визначеним строком для усунення порушення.

У ході повторного інспекційного відвідування Управління Держпраці у Полтавської області встановило невиконання зазначеного припису, у тому числі щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення, що вбачається з Акту від 26.10.2018 р. №ПЛІ734/169/АВ-ПЛ2455П783.

Не переконливими і такими, що не заслуговують на увагу, суд вважає посилання представника відповідача на те, що матеріальна допомога на оздоровлення, яка мала бути виплачена позивачці при наданні щорічної відпустки за 2012/2013 навчальний рік, була виплачена у розмірі 100% її посадового окладу частинами у інших періодах, оскільки представник відповідача не зміг пояснити чому розмір матеріальної допомоги, зазначеної у розрахункових листках за березень 2013 року та вересень 2013 року, на які він посилається, є меншим ніж 100% посадового окладу позивачки.

Представник відповідача не довів, що виплачена у березні 2013 року та вересні 2013 року матеріальна допомога є саме матеріальною допомогою на оздоровлення, а не іншою матеріальною допомогою разового характеру у зв`язку з сімейними обставинами, яка передбачена пунктами 5.1.е), 5.1.є) та 5.6.б) Колективного договору на 2013 2015 роки.

Не переконливими і такими, що не заслуговують на увагу, суд вважає і посилання представника відповідача на те, що нарахована у вересні 2013 року (у наступному навчальному 2013/2014 році за межами спірного періоду) стосується 2012/2013 навчального року (спірного періоду), а не наступного 2013/2014 навчального року, у якому повинна бути нарахована та виплачена уже наступна матеріальна допомога на оздоровлення саме за наступний - 2013/2014 навчальний рік.

Розрахункові листки за березень 2013 року та вересень 2013 року, на які посилається відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення проти обов`язку здійснити спірну виплату позивачці, не містить інформації щодо предмета доказування, оскільки не містять інформації про виплату матеріальної допомоги саме на оздоровлення, тому такий доказ, у розумінні статті 77 ЦПК України, не є належним доказом. Суд застосовує приписи ч.6 ст.81 ЦПК України, згідно з якими доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статті 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Аналогічна правова норма наведена і в частинах 2, 3 статті 97 КЗпП України, відповідно до яких форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно з частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 1 статті 57 Закону України від 23.05.1991 р. № 1060-ХІІ «Про освіту» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що «Держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам: ...виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки;...»

Посада «викладач», яку обіймала позивачка, віднесена до категорії посад педагогічних працівників Постановою КМУ від 14.06.2000 р. № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників».

Пунктом 2.15. Колективного договору на 2013 2015 роки, укладеного 27 березня 2013 року між адміністрацією та профспілковим комітетом Полтавського кооперативного технікуму (реєстровий номер 130 від 29.04.2013 року), який діяв під час спірних правовідносин, визначено, що адміністрація технікуму зобов`язується разом з профспілковим комітетом забезпечити виплату допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам у розмірі 100% місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідно з ст. 57 Закону «Про освіту».

Суд критично відноситься до посилання відповідача на норми Колективного договору на 2015 2017 роки, який відповідачем до суду не надавався та не діяв під час спірних правовідносин ( з 01 вересня 2012 року по 31 серпня 2013 року).

Пунктом 4.1.4 Контракту, укладеного сторонами 03.09.2012 р., визначено, що педагогічному працівнику за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, виплачується за рахунок засобів учбового закладу допомога на оздоровлення у розмірі 100% місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідно з ст. 57 Закону «Про освіту».

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Судом встановлено, що при наданні позивачці щорічної відпустки за 2012/2013 навчальний рік ні у січні 2013 року (частина чергової щорічної відпустки у розмірі 3 календарних дня), ні у липні 2013 року (частина чергової щорічної відпуски у розмірі 53 календарних дня) матеріальна допомога на оздоровлення Полтавським кооперативним технікумом виплачена не була.

Згідно з ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум, належних при звільненні.

Судом встановлено, що при звільненні позивачці матеріальна допомога на оздоровлення за 2012/2013 навчальний рік Полтавським кооперативним коледжем Полтавської облспоживспілки виплачена не була.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» встановлено структуру заробітної плати відповідно до якої:

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З аналізу положень ст. 2 Закону України «Про оплату праці» вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення, яка виплачується при наданні щорічної відпустки і передбачена чинним законодавством, є додатковою заробітною платою.

Таким чином, з урахуванням вимог вищенаведеного трудового законодавства, а також умов укладеного між сторонами Контракту (п. 4.1.4 ) та Колективного договору на 2013 2015 роки, укладеного 27 березня 2013 року між адміністрацією та профспілковим комітетом (п. 2.15), у відповідача, як роботодавця виник обов`язок здійснити виплату ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні останній відпустки за 2012/2013 навчальний рік. При цьому, доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для нарахування та виплати у вищевказаний період матеріальної допомоги на оздоровлення з огляду на те, що позивачка не зверталась з відповідними письмовими заявами, суд вважає безпідставними, оскільки подання таких заяв жодним нормативним актом не передбачене, тоді як чинне законодавство про освіту визначає як підставу для надання такої допомоги сам факт надання педагогічному працівнику щорічної відпустки.

Не переконливими і такими, що не заслуговують на увагу, суд вважає посилання представника відповідача в обґрунтування заперечень проти позову на приватну форму власності закладу освіти (відповідача) та відсутність коштів для виплати матеріальної допомоги позивачці. В ст. 57 Закону України "Про освіту" визначені державні гарантії педагогічним і науково-педагогічним працівникам. За змістом абз. 9 ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту» однією з таких державних гарантій є виплата державною педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. При цьому, очевидно, що виплата матеріальної допомоги чинним законодавством не ставиться в залежність форми власності закладу освіти та від наявності у відповідного закладу освіти коштів, має обов`язковий характер та виплачується при наданні працівнику щорічної відпустки.

Відповідно до розрахунку розміру заборгованості відповідачки з виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні позивачці щорічної відпустки за 2012/2013 навчальний рік, становить 1806,24 грн. за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб.

Згідно положень частини 6 статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статті 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться).

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-ІІІ).

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства (ст. 7 Закону № 2050-ІІІ).

Відповідно до розрахунку розмір заборгованості відповідача з виплати позивачці компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати становить 3124,80 грн. за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб.

Щодо обраного позивачкою способу захисту порушеного права, суд виходить з наступного.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 р. у справі № 826/4418/14 вказує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивачки від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду».

У постанові від 21.03.2017 р. у справі № 810/106-16 Верховний Суд України зазначає, що приймаючи постанову про задоволення позовних вимог, суд повинен не лише вирішити позовні вимоги у відповідності до принципів верховенства права та законності, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права».

Верховний суд у постанові від 25.05.2018 р. у справі від 910/23488/17 вказує, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечені я виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивачка), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Таким чином, обраний позивачкою спосіб захисту не суперечить вимогам закону та є ефективним способом захисту порушеного права.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно пунктів 1 та 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 39, 44, 47, 116, 117 КЗпП України, п.6. постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строківїх виплати». Законом України «Про оплату праці», ст. 21 Закону України «Про відпустки», ст. ст. 4, 5, 10-11, 76-83, 95, 258-259, 263-265 ЦПК України, суддя

ухвалила:

позов ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про виплату заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки (адреса: вул. Небесної Сотні, 9/17, к. 28, м. Полтава. 36000, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні щорічної відпустки за 2012/2013 навчальний рік, у розмірі 1 806,24 грн. (одна тисяча вісімсот шість гривень 24 копійки) за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб.

Стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки адреса: вул. Небесної Сотні, 9/17, к.28, м. Полтава. 36000, на користь ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 3124,80 грн. (три тисячі сто двадцять чотири гривні 80 копійок) за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб.

Стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки адреса: вул. Небесної Сотні, 9/17, к.28, м. Полтава. 36000, ) на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 копійок.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд міста Полтави протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.В.Тімошенко