Справа № 129/208/21
Провадження № 22-ц/801/1159/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковчежнюк В. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 рокуСправа № 129/208/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Медвецького С.К., Голоти Л.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу адвоката Ткача Федора Григоровича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2021 року, ухвалене в складі судді Ковчежнюка В.М., в залі суду,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних на утримання неповнолітньої дитини аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 29.12.2014, в період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Гайсинського районного суду №129/3428/14-ц від 30.12.2014 з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , щомісячно, стягуються аліменти в розмірі 400 грн. Однак, з моменту прийняття вказаного рішення істотно збільшилися витрати на утримання дитини та змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і тому стягуваних з відповідача аліментів на утримання їх спільного сина не вистачає, чим порушується його право на отримання належного матеріального забезпечення (утримання) від батька, який отримує регулярний дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 звернувшись в суд з даним позовом просила змінити розмір стягуваних із ОСОБА_2 аліментів та стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн, щомісячно, а також стягнути понесені витрати на правничу допомогу.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2021 року позов задоволено повністю.

Змінено розмір стягуваних із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за виконавчим листом Гайсинського районного суду №129/3428/14-ц.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2021 року і до досягнення ним повноліття.

Припинено стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів для утримання неповнолітньої дитини за виконавчим листом Гайсинського районного суду №129/3428/14-ц.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 908,00 грн судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 500 грн витрат на правничу допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що стягуваних за рішенням Гайсинського районного суду №129/3428/14-ц від 30 грудня 2014 року із ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів для утримання сина їй не вистачає, з моменту прийняття попереднього рішення про стягнення з відповідача аліментів законодавчо змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, має нерегулярний мінливий дохід і за законом зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина.

При цьому, суд зауважує, що розмір аліментів в сумі 3 000 грн не суперечить чинному законодавству, інтересам позивачки, неповнолітньої дитини та відповідача, який належними і допустимими доказами не довів наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставин справи та надав невірну оцінку доказам, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено, що місцевим судом не враховано ті обставини, що ОСОБА_2 , окрім спільного з позивачем сина має на утриманні ще двох дітей, при цьому, сума аліментів в розмірі 3 000 грн не відповідає реальній платоспроможності відповідача.

Також, позивачем не надано жодних доказів щодо погіршення її матеріального становища, і взагалі не доведено підстав для зміни розміру аліментів, до того ж з урахуванням змін у законодавстві на даний час відповідач сплачує аліменти у розмірі 1250 грн, заборгованості по сплаті аліментів немає.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 29.12.2014, справа №129/3422/14-ц (а.с. 7).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області №129/3428/14-ц від 30.12.2014 стягнуто, щомісячно, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання їх спільної дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі 400 грн, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 18 грудня 2014 року і до його повноліття. (а.с. 8)

Наведене також підтверджується виконавчим листом №129/3428/14-ц від 09.09.2020 (а.с. 9)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 позивачка обрала прізвище « ОСОБА_8 » (а.с. 14).

Згідно з довідкою, виданою ФОП ОСОБА_9 №1 від 06.01.2021 ОСОБА_1 працює продавцем консультантом у ФОП ОСОБА_9 і знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 27.08.2020 по 17.06.2023 (а.с. 13).

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення.

У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 вказав, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі. Особа, яка отримує аліменти одержувач аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, може вирішити питання щодо збільшення розміру аліментів.

Таким чином, законодавець визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 основною підставою зазначено зміну розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак вказана обставина не може слугувати підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки як встановлено вище, підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Відтак, з аналізу наведених вище норм права, слідує висновок, що зміна законодавства не є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів на утримання дитини.

Також позовні вимоги у справі мотивовано тим, що відповідач є платоспроможною особою та має можливість сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 3 000 грн.

Однак, будь яких доказів на підтвердження вказаних обставин щодо платоспроможності відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі матеріали справи не місять.

При цьому, матеріалами справи доведено наявність у відповідача інших утриманців, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , відповідно до якого ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_10 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , відповідно до якого ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_11 .

Крім того, згідно з довідкою про доходи, виданою ТОВ «Нова Енера Енергетична група», дохід ОСОБА_2 за період з листопада 2020 року по січень 2021 року складає 14 457,14 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув.

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів, які б слугували підставою для збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на користь позивача на час вирішення даної справи судом, з урахуванням наведених норм права.

Позивачем, як того вимагають положення статті 81 ЦПК України, не надано належних доказів, які б давали суду передбачені законом підстави для збільшення визначеного раніше рішенням суду розміру аліментів та не доведено ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що свідчить про недоведеність заявленого ОСОБА_1 позову.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, а позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судових витрат, тому судові витрати (судовий збір), понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 362 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Ткача Федора Григоровича в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних на утримання неповнолітньої дитини аліментів, відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1 362 гривні компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

Л. О. Голота