Житомирський апеляційний суд
Справа №295/814/18 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 19 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів : Павицької Т.М., Талько О.Б.

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/814/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання іпотечного договору недійсним, скасування заборони на відчуження та скасування обтяження

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 15 вересня 2020 року, постановлену під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , АТ «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича, в якому просила визнати недійсними: договір купівлі-продажу від 12.10.2005 (№ 4888), договір іпотеки від 13.10.2005 (№17192), скасувати державну реєстрацію договору іпотеки, скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 та її обтяження.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у судових засіданнях, які були призначені на 20.03.2020, 02.06.2020, 11.08.2020, 15.09.2020 не мала змоги взяти участь, оскільки в країні діяли заборонні та обмежувальні заходи у зв`язку із впровадженим карантином. Наголошує, що вона є людиною похилого віку і відноситься до осіб, які повинні перебувати на самоізоляції під час дії карантину і його послаблення. Вказує, що перед кожним судовим засіданням надсилала заяви про відкладення розгляду справи з підстав поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 та запровадженням карантину в м. Житомирі, а з огляду на ситуацію в країні суд не роз`яснив їй право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_4 без розгляду, суд першої інстанції мотивував свою ухвалу тим, що позивач про судові засідання, які були призначені на 20.03.2020, 02.06.2020, 11.08.2020, 15.09.2020 була повідомлена належним чином, проте слухання справи кожного разу було відкладено за відповідною заявою ОСОБА_4 у зв`язку із поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 та запровадженням карантину в м. Житомирі. Застосовуючи положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції вважав клопотання позивача про відкладення розгляду справи необґрунтованими. В ухвалі суд також на ст. 44 ЦПК України щодо зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його не з`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Частина 5 ст. 223 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за наявності таких умов у сукупності: позивач належно повідомлений про час і місце розгляду справи; він повторно не з`явився в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відсутність хоча б однієї із умов не дає право суду залишати позов без розгляду.

Як зазначив суд першої інстанції в своїй ухвалі, в призначені на 20.03.2020, 02.06.2020, 11.08.2020, 15.09.2020 судові засідання позивачка не з`явилася, надавши клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію коронавірусу SARS-CoV-2 (а.с. 18, 35, 50, 60 том 2).

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі посилався на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Вказав на процесуальну можливість позивачки взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції в порядку ст. 212 ЦПК України. Крім того, суд першої інстанції посилався на неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Проте такі висновки суду першої інстанції є передчасними та помилковими, враховуючи те, що позивачкою було своєчасно повідомлено суд про причини неявки у судові засідання та заявлені клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку запровадженням карантинних заходів на території України.

Відповідно до положень п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хворої COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, № 392 від 20 травня 2020 року (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 500 від 17 червня 2020 року), установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2(далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Житомирської області (далі - регіон) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Крім того, Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, зокрема роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справи у зв`язку із карантинними заходами.

Таким чином, з метою запобігання поширенню коронавірусу та попередження розповсюдження захворюваності на вказану гостру респіраторну інфекцію, учасникам справи рекомендовано скористатися своїм правом на відкладення розгляду справи та обґрунтовано сподіватися на таке відкладення, враховуючи його причину.

Вказані обставини спростовують висновки суду першої інстанції про повторну неявку позивача в судові засідання з необгрунтованих причин.

Норма ст. 44 ЦПК України в оскаржуваній ухвалі наведена безпідставно, оскільки залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України не має наслідком вжиття судом заходів для запобігання зловживання процесуальними правами.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст.5 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви без розгляду, за відсутності умов, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, є помилковим.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення судом першої інстанції помилкової ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, що в розумінні положень ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 15 вересня 2020 року, як такої, що перешкоджає подальшому провадженню по справі та порушує право позивача на захист своїх інтересів в суді.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384,390,391 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 15 вересня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19.02.2021.

Головуючий Судді