ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/308/21 Справа № 175/5033/19 Головуючий у першій інстанції: Руденко В. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «АУДІ -АЗ», д.н.з. НОМЕР_1 . 14 червня 2019 року на вулиці Донецьке шосе, в районі перехрестя з вулицею В.Сухомлинського в м. Дніпрі водій автомобіля «ГАЗ 2705-414», державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_3 перед поворотом ліворуч та розворотом не зайняв вчасно відповідне крайнє положення не проїжджій частині, а також перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив зіткнення з належним їй на праві власності автомобілем «АУДІ -АЗ», яким керував батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення її автомобіль отримав механічні ушкодження, а їй, як власнику, спричинена матеріальна та моральна шкода. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КупАП. Внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача ОСОБА_3 , як зазначає позивач ОСОБА_1 , їй спричинена матеріальна шкода. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №3316 від 25.07.2019 року, складеного судовим експертом Чернецьким М.В., сума матеріальних збитків, заподіяних ОСОБА_1 , складає 212256,50 грн. Оскільки власником автомобіля ГАЗ 2705-414 д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , є ОСОБА_4 , на думку позивача він також зобов`язаний відшкодувати спричинену шкоду. Оскільки ОСОБА_3 застрахував свою відповідальність, ОСОБА_1 отримала страхове відшкодування в межах 100000,00 грн. Невідшкодованою залишається сума 112256,50 грн., яку зобов`язані відшкодувати відповідачі. Крім цього, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водієм ОСОБА_3 була спричинена шкода її здоров`ю. ОСОБА_1 , отримала закриту черепно-мозкову травму та струс головного мозку, забій правого колінного суглобу з підшкірною гематомою, забій м`яких тканин правої гомілки, після травматичний крововилив під кон`юнктиву правого ока. В зв`язку з травмуванням вона перебувала на лікуванні у стаціонарному відділенні лікарні з 18.06.2019 року до 5.07.2019 року та отримувала лікування за рахунок власних коштів. Вартість проведеного лікування складає 5740,00 грн. Крім цього, вона понесла витрати на транспортування пошкодженого автомобіля до місця стоянки в сумі 2600,00 грн. Крім матеріальної, як зазначає позивач ОСОБА_1 , їй спричинена і значна моральна шкода. Під час ДТП в автомобілі «АУДІ А3» перебували вона та її батьки - ОСОБА_2 , що керував автомобілем та її мати, ОСОБА_2 . Вона отримала тілесні ушкодження, перебувала в лікарні. Наслідки дорожньо-транспортної пригоди відчуваються і сьогодні. ОСОБА_2 ще повністю не одужала та потребує продовження лікування. Батько переніс психологічний стрес. ОСОБА_1 пережила потрясіння і шоковий стан, переймаючись за життя та здоров`я батьків і за себе. Дорожно-транспортна пригода, що сталася з вини відповідача ОСОБА_3 значною мірою погіршила самопочуття батьків ОСОБА_1 . Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жодного разу не зустрілися з ними і не тільки не вибачились за скоєне, але й не відшкодували ні матеріальної, ні моральної шкоди. Зазначені обставини порушують її звичний спосіб життя, викликають щоденні переживання і тривогу, спричинюють їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 20000,00 гривень. ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження, зокрема, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, рану в лобній області, гематому стегна, забій грудної клітини. Вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 14.06.2019 року по 21.06.2019 року. Купувала ліки за рахунок власних коштів, вартість яких склала 3096,24 грн. Крім матеріальної, як зазначає ОСОБА_2 , їй спричинена і значна моральна шкода. Вона пережила почуття страху, довго перебувала у стресовому стані після зіткнення автомобілів. Внаслідок ДТП, скоєного водієм ОСОБА_3 її здоров`я значно погіршилося. Вона продовжує лікування амбулаторно до сьогоднішнього дня, але відчутного покращення не настало. В такому стані вона перебуває протягом півроку, постійно відчуваючи біль від отриманих травм, не може нормально спати. ЇЇ рухливість обмежена, їй боляче ступати травмованою ногою. Вона не може, як раніше, виконувати необхідні роботи по господарству, провідувати своїх родичів і друзів, часто їздити в гості до доньки, ходити у справах, їздити на відпочинок. Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_2 оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Тому позивачі просили стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 120596,50 грн., моральну шкоду в сумі 20000,00 грн. та на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 3096,24 грн. та моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставлять питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою представника позивачів - ОСОБА_5 від 30.03.2021 року, а також рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ОСОБА_4 , яке долучене до матеріалів справи. У зв`язку з відсутністю відповідача ОСОБА_3 за відомою суду адресою, його сповіщення здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14 червня 2019 року о 15-00 год. на вул. Донецьке шосе в районі перехрестя з вул. Василя Сухомлинського Дніпровського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ГАЗ 2705-414» державний номерний знак НОМЕР_2 , перед поворотом ліворуч та розворотом не зайняв завчасно відповідне крайнє положення на проїзній частині, а також перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Audi A3», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався ліворуч у попутному напрямку, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду (а.с. 10-11, 12).

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2019 року у справі №175/2946/19 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди; постанова набрала чинності (а.с. 10-11).

Власником автомобіля «Audi A3», державний номерний знак НОМЕР_1 , є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого РВ ДДАІ МЕІС України (а.с. 14).

Згідно копії рапорту слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Гасимова Р.С. від 14.06.2019 року, внаслідок вказаної вище ДТП, зокрема, пасажири автомобілів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження (а.с. 12).

В зв`язку з травмуванням, ОСОБА_1 , отримала забій правого колінного суглобу з підшкірною гематомою, забій м`яких тканин правої гомілки, післятравматичний крововилив під кон`юнктиву правого ока та перебувала на лікуванні у стаціонарному відділенні клінічної лікарні Феофанія з 18.06.2019 року до 05.07.2019 року (а.с. 16, 17).

Позивач ОСОБА_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, отримала тілесні ушкодження, зокрема, відкриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, рану в лобній області, гематому стегна, забій грудної клітини. Вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 14.06.2019 року по 21.06.2019 року у КЗ МКЛ №6 ДМР, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №0714219 (а.с. 138).

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №3316 від 25.07.2019 року, складеного судовим експертом Чернецьким М.В., вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору, власнику автомобіля «Audi A3»д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження 14.06.2019 року від ДТП, в цінах станом на час завершення експертизи, складає 212256,50 грн. (а.с. 145-165).

Крім того, згідно змісту вказаного вище висновку №3316 від 25.07.2019 року, ринкова вартість автомобіля «Audi A3» складає 212256,50 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 394364,67 грн.; з наведеного дослідження вбачається економічна недоцільність ремонту, оскільки його вартість (394364,67 грн.) більше ринкової вартості, яка становить 212256,50 грн. (а.с. 152).

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 2705-414» державний номерний знак НОМЕР_2 , на час скоєння ДТП була застрахована у АТ "СК "КРАЇНА" на підставі полісу №AO/391881 від 20.03.2019 року з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн., а також розміром франшизи 2000,00 грн. (а.с. 195).

Із заявою про виплату страхового відшкодування у звязку з пошкодженням автомобіля до АТ "СК "КРАЇНА" 18.09.2019 року звернулась ОСОБА_1 (а.с. 196). Крім того, ОСОБА_1 цього ж дня подала до АТ "СК "КРАЇНА" заяву за вхідним номером 20319/19 щодо погодження розміру страхового відшкодування, якою погодилась з розміром страхового відшкодування в сумі 84640,00 грн. за шкоду, спричинену ушкодженням майна (а.с. 197).

Згідно копії платіжного доручення №15642 від 24.09.2019 року, АТ "СК "КРАЇНА" виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 82640,00 грн. (а.с. 199).

Листом АТ "СК "КРАЇНА" від 13.11.2020 року №18364/20 повідомлено, зокрема, страхове відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 82640,00 грн. здійснено у зв`язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу «Audi A3», тобто за шкоду, завдану майну; відшкодування шкоди, завданої здоров`ю та моральної шкоди не здійснювалось (а.с. 186).

Позивач ОСОБА_7 не надала суду доказів звернення до АТ "СК "КРАЇНА" щодо виплати страхового відшкодування, у звязку зі шкодою (матеріальною, моральною), яка спричинена здоровю.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон №1961-IV).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що у даній справі позовні вимоги до АТ "СК "КРАЇНА" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних у звязку з ушкодженням здоров`я, кожним із позивачів не заявлені; враховуючи, що позивачами не надано суду доказів, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю (ліміт відповідальності за яку встановлено полісом 200000,00 грн.), чи розмір такої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення на користь ОСОБА_1 шкоди, заподіяної здоров`ю в сумі 5740,00 грн. та стягнення на користь ОСОБА_6 шкоди, заподіяної здоров`ю в сумі 3096,24 грн.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження транспортного засобу, в сумі 112256,50 грн., колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (абзац 2 пункту 15 вказаної вище постанови).

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди (абзац 3 пункту 15 Постанови Пленуму №4 від 01.03.2013 року).

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (абзац 4 пункту 15 Постанови Пленуму №4 від 01.03.2013 року).

Статтею 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 30.2 вказаного вище Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi A3», пошкодженого внаслідок ДТП, становить 394364,67 грн., що значно перевищує ринкову вартість транспортного засобу, яка складає 212256,50 грн.

За таких обставин, відповідно до статті 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», автомобіль «Audi A3» вважається фізично знищеним.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №3316 від 25.07.2019 року, що наданий позивачем, вбачається економічна недоцільність ремонту автомобіля «Audi A3», оскільки вартість такого ремонту (394364,67 грн.) більша ринкової вартості, яка становить 212256,50 грн. (а.с. 152).

Таким чином, у даному випадку підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди (абзац 3 пункту 15 Постанови Пленуму №4 від 01.03.2013 року).

Зі змісту пункту 1.5 дослідження вказаного вище висновку №3316 від 25.07.2019 року вбачається, що якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля, то розмір матеріального збитку визначається як ринкова вартість автомобіля на момент ДТП (без урахування ушкоджень), так як такий транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно, тобто приймається 212256,50 грн.

Таким чином, сума вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Audi A3»д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження 14.06.2019 року від ДТП, що встановлена вказаним вище висновком №3316 від 25.07.2019 року (212256,50 грн.), є не вартість відновлювального ремонту, а є ринковою вартістю автомобіля на момент ДТП (без урахування ушкоджень).

При цьому, позивачем не надано доказів вартості залишків пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Audi A3», які залишились у ОСОБА_1 .

Висновок експертного дослідження №3316 від 25.07.2019 року, складений судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_8 , не містить визначення вартості належного позивачу автомобіля «Audi A3»безпосередньо після ДТП, що мала місце 14.06.2019 року. Клопотань про витребування відповідних доказів судом, призначення відповідної судової експертизи - позивачем не заявлені, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколами судових засідань.

Згідно усних пояснень представника позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 29.09.2020 року, йому не відомо що наразі із залишками автомобіля «Audi A3» та чи його було фактично відновлено; також представник не повідомив суду, чи погоджується позивач з визнанням автомобіля фізично знищеним.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що ремонт автомобіля «Audi A3», згідно висновку експерта є економічно необґрунтованим, адже витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують ринкову вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди; враховуючи, що позивачем не надано доказів вартості вказаного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди; встановивши, що позивач не заявив про наявність бажання передати відповідачу залишки вказаного автомобіля, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з винуватця ДТП ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, понад ліміт відповідальності страхової компанії, у звязку з недоведеністю та необгрунтованістю позову у вказаній частині.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 витрат з евакуації транспортного засобу з місця ДТП в сумі 2600,00 грн., з огляду на наступне.

Судом встановлено, що АТ "СК "КРАЇНА" виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 82640,00 грн. (а.с. 199). При цьому, вказана сума страхового відшкодування була погоджена самою ОСОБА_1 , відповідно до змісту її заяви №20319/19, якою остання погодилась з розміром страхового відшкодування в сумі 84640,00 грн., за умови, що ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну становить 100000,00 грн.

Тобто, перекладення майнової відповідальності на винуватця ДТП є недопустимим, навіть за тієї умови, що ОСОБА_1 погодилась із розміром фактично виплаченого страхового відшкодування, який є меншим від передбаченого полісом лімітом відповідальності (100000,00 грн.).

Обґрунтування позовних вимог тим, що позивач просить стягнути на свою користь лише суму в розмірі 112256,50 грн., тобто понад ліміт відповідальності страхової компанії, - не може бути прийнято до уваги судом, адже позивачем не надано доказів вартості належного їй автомобіля «Audi A3»безпосередньо після ДТП, що мала місце 14.06.2019 року, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції було роз`яснено учасникам справи право на подання клопотання щодо призначення судової автотоварознавчої експертизи, однак, відповідних клопотань заявлено не було.

У статті 9 Закону України «Про страхування» дано визначення поняттю франшиза, відповідно до якої - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно п. 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.3 вказаного вище Закону).

Встановивши вину ОСОБА_3 у спричиненні матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_1 під час ДТП, колегія дійшла висновку, що з вказаного відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню франшиза в сумі 2000,0 грн., розмір якої встановлений у полісі №AO/391881 від 20.03.2019 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При вирішенні позовних вимог щодо стягнення на користь позивачів моральної шкоди колегія виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Листом АТ "СК "КРАЇНА" від 13.11.2020 року №18364/20 повідомлено, зокрема, що страхове відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 82640,00 грн. здійснено у зв`язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу «Audi A3», тобто за шкоду, завдану майну; відшкодування шкоди, завданої здоров`ю та моральної шкоди не здійснювалось (а.с. 186).

Крім того, із копії матеріалів страхової справи, встановлено, що позивач ОСОБА_2 не зверталась до АТ "СК "КРАЇНА" із заявою про виплату їй страхового відшкодування за шкоду (майнову та немайнову), завдану їй внаслідок ушкодження здоров`я.

Доказів того, що АТ "СК "КРАЇНА" було відмовлено ОСОБА_2 у виплаті такого відшкодування суду не надано.

За таких обставин, позовні вимоги позивачів про стягнення на їх користь моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, з винуватця ДТП є передчасними та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що внаслідок ДТП ОСОБА_9 була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою через хвилювання, у зв`язку із значним пошкодженням належного їй автомобіля, неможливістю певний час користуватись транспортним засобом «Audi A3», прикладення додаткових зусиль для організації свого побуту, у зв`язку із фактичною втратою можливості використовувати власний автомобіль за призначенням; виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження автомобіля, у достатньому та необхідному розмірі в сумі 4000,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_4 , як власника автомобіля «ГАЗ 2705-414», державний номерний знак НОМЕР_2 , задоволенню не підлягають, адже вказаний відповідач не є винуватцем ДТП, що мала місце 14.06.2019 року. Під час вказаної ДТП автомобіль «ГАЗ 2705-414», державний номерний знак НОМЕР_2 , перебував у правомірному володінні ОСОБА_3 .

Крім того, доказів того, що ОСОБА_3 перебував із ОСОБА_4 у трудових відносинах, суду не представлено. Згідно усних пояснень представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10 , відповідачі на час ДТП не перебували у трудових відносинах; ОСОБА_4 було передано в користування ОСОБА_3 належний йому автомобіль «ГАЗ 2705-414» державний номерний знак НОМЕР_2 .

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_11 понесла витрати на сплату судового збору виходячи із ставок, встановлених ЗУ Про судовий збір (в редакції, що діяла на час подання відповідних процесуальних документів) при поданні позовної заяви (1405,96 грн.) та апеляційної скарги (2108,95 грн.), враховуючи ціну її позовних вимог 140596,50 грн. (а.с. 1, 77-78). А також вказана позивачка понесла витрати на складання висновку експерта на суму 2300,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №3316 від 25.08.2019 року (а.с. 165).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме на користь ОСОБА_1 в сумі 248,30 грн. (5814,91 грн. х 4,27%).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2020 року в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_3 франшизи та в частині відмови у стягненні моральної шкоди, що спричинена ушкодженням автомобіля скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) франшизу в сумі 2000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 4000,00 грн., а всього 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в сумі 248 (двісті сорок вісім) грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова